29 0 1MB
Plăţi şi finanţări internaţionale CUPRINS Unitate Titlul de învăţare INTRODUCERE .......................................................................................................................................5
1
Unitatea de învăţare Nr. 1 ..................................................................................................................6 Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism ............................6 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 1 ..............................................................................................7 Definiția şi caracteristicile acreditivului documentar .......................................................................7 Mecanismul plății prin acreditiv documentar ………………………… ....................................................10 Deschiderea acreditivului documentar ...........................................................................................11
2
Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 1 ...............................................................................15 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................16 Bibliografie unitate de învățare nr. 1 ..............................................................................................16 Unitatea de învăţare Nr. 2 ................................................................................................................17 Forme şi tipuri de acreditive documentare.....................................................................................17 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 2 ............................................................................................18
3
2.1 Tipuri de acredititve documentare după natura angajamentului asumat de banca emitentă18 2.2 Utilizarea acreditivului documentar.........................................................................................19 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 2 ...............................................................................22 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................23 Bibliografie unitate de învățare nr.2 ...............................................................................................23 Unitatea de învăţare Nr. 3 ................................................................................................................24 Documentele comerciale utilizate in mecanismul acreditivului documentar ..............................24 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 3 ............................................................................................25 3.1 Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar.............................................25 3.2. Continutul setului de documente care atesta livrarea intr‐un acreditiv documentar.............27
Plaţi şi finanţări internaţionale
1
Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 3 ...............................................................................32 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................32 Bibliografie unitate de învățare nr. 3 ..............................................................................................33 Unitatea de învăţare Nr. 4 ................................................................................................................34 Acreditive documentare cu clauza speciala ....................................................................................34 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 4 ............................................................................................35 4.1Tipuri de acreditive documentare cu clauza speciala ................................................................35 4.2 Acreditive documebntare utilizate in reexeport.......................................................................38 Lucrare de verificare unitate de învățare nr.4 ................................................................................40 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................41 Bibliografie unitate de învățare nr. 4 ..............................................................................................41 Unitatea de învățare Nr.5 ...................................................................................................................42 Scrisorile de credit...............................................................................................................................42 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 5 ............................................................................................43 5.1 Scrisoarea de credit comercială ................................................................................................43 5.2 Alte tipuri de scrisoare de credit ...............................................................................................44 Lucrare de verificare unitate de învățare nr.5 ................................................................................47 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................47 Bibliografie unitate de învățare nr. 5 ..............................................................................................47 Unitatea de învăţare Nr. 6 ................................................................................................................49 Cambia si biletul la ordin .................................................................................................................49 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 6 ............................................................................................50 6.1 Cambia.......................................................................................................................................50 6.2 Biletul la ordin ...........................................................................................................................52 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 6 ...............................................................................53 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................54 Bibliografie unitate de învățare nr. 6 ..............................................................................................54 Unitatea de învăţare Nr. 7 ................................................................................................................56 Incasoul documentar.........................................................................................................................56
Plaţi şi finanţări internaţionale
2
OBIECTIVELE unității de învățare nr. 7 ............................................................................................57 7.1 Incasoul documentar: definitie, mecanism si parti implicate ...................................................57 7.2. Documentele utilizate in incasoul documentar si riscuri aferente operatiei de incaso documentar .....................................................................................................................................61 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 7 ...............................................................................64 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................65 Bibliografie unitate de învățare nr.7 ...............................................................................................65 Unitatea de învățare Nr.8 Cecul si ordinul de plata .......................................................................66 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 8 ............................................................................................67 8.1 Cecul ..........................................................................................................................................67 8.2. Ordinul de plata.......................................................................................................................70 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 8 ...............................................................................71 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................72 Bibliografie unitate de învățare nr. 8 ..............................................................................................72 Unitatea de învățare Nr. 9 Contrapartida ca modalitate de plata ..................................................73 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 9 ............................................................................................74 9.1 Contrapartida ca modalitate de plată ......................................................................................74 Lucrare de verificare unitate de învățare nr.9 ................................................................................78 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................79 Bibliografie unitate de învățare nr. 9 ..............................................................................................79 Unitatea de învățare Nr. 10 Finanțarea comerțului internațional.................................................80 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 10 ..........................................................................................81 10.1 Fundamentarea deciziei de creditare .....................................................................................81 10.2. Tehnici de finantare pe termen scurt.....................................................................................84 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 10 .............................................................................86 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................86 Bibliografie unitate de învățare nr. 10 ............................................................................................87 Unitatea de învățare Nr. 11 Factoringul international...................................................................88 11.1 Factoringul international.........................................................................................................89
Plaţi şi finanţări internaţionale
3
Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 11 .............................................................................93 Răspunsurile testelor de autoevaluare ...........................................................................................93 Bibliografie unitate de învățare nr. 11 ............................................................................................93 Unitatea de învățare Nr. 12 Finantarea prin forfetare....................................................................95 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 12 ..........................................................................................96 12.1 Finantarea prin forfetare ......................................................................................................96 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 12 .......................................................................100 Răspunsurile testelor de autoevaluare ......................................................................................100 Bibliografie unitate de învățare nr. 12 .......................................................................................101 Unitatea de învățare Nr. 13 Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import.102 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 13............................................................................................103 13.1. Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import ....................................103 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 13 ...........................................................................109 Răspunsurile testelor de autoevaluare .........................................................................................110 Bibliografie unitate de învățare nr. 13 ..........................................................................................110 Unitatea de învăţare Nr. 14 ............................................................................................................111 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 14 ........................................................................................112 14.1 CREDITUL CONSORȚIAL ........................................................................................................112 14.2. EMISIUNEA DE EUROOBLIGAȚIUNI ŞI NOI TENDINȚE PE PIAȚA OBLIGATARĂ....................118 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 14 ...........................................................................123 Răspunsurile testelor de autoevaluare .........................................................................................124 Bibliografie unitate de învățare nr. 14 ..........................................................................................124
Plaţi şi finanţări internaţionale
4
INTRODUCERE În ultima perioadă de timp, datorită globalizării pieţei internaţionale şi dezvoltării extraordinare a schimburilor comerciale internaţionale, agenţii economici, economiile naţionale, economia mondială au în faţă noi provocări. Companiile mici, mijlocii, mari au încercat să profite cât mai mult de ocaziile oferite, însă, în acelaşi timp, s-au confruntat cu noi şi noi tipuri de riscuri, cu aspecte din ce în ce mai sofisticate în ceea ce priveşte montajele financiare care stau la baza tranzacţiilor internaţionale. În plus, globalizarea afacerilor internaţionale, pe lângă faptul că a evidenţiat noi posibilităţi de sporire a profiturilor, a creat şi premisa standardizării anumitor practici care să conducă la o dezvoltare mai rapidă a anumitor zone economice, a ridicat şi anumite obstacole noi, nemaiîntâlnite în trecut care au putut fi depăşite numai prin inovare permanentă în domeniul managementului financiar şi nu numai. Oportunităţi au apărut pentru toate tipurile de agenţi economici: organizaţii, corporaţii internaţionale sau supra naţionale, bănci, instituţii financiare e.t.c. însă, capabili să profite de noua conjunctură, au fost doar aceia care s-au adaptat rapid şi au manifestat deschidere faţă de nou. Tranzacţiile internaţionale prezintă riscuri sporite pentru vânzători şi cumpărători, pentru societăţile de asigurare, bănci etc. obişnuite să facă afaceri pe pieţele interne. De aceea, practicile internaţionale în materie de plăţi, riscurile valutare, transformările economice, politice şi sociale care au loc în diferite ţări pot constitui tot atâtea motive de incertitudine. În aceste condiţii, finanţarea unei tranzacţii, alegerea modalităţii de plată, acoperirea riscurilor reprezintă subiecte foarte importante, complexe şi absolut indispensabil a fi cunoscute în detaliu, în situaţia în care dorim să promovăm schimburi economice eficiente. Această lucrare a fost concepută tocmai pentru informarea agenţilor economici cu privire la modalităţile de plată şi de finanţare utilizate pe plan internaţional, asupra rolului organismelor financiare internaţionale şi a modului în care acestea funcţionează şi pot fi abordate, precum şi pentru punerea la punct cu noile cerinţe şi solicitări apărute ca urmare a aderării României la U.E. Este de remarcat faptul că mediul financiar internaţional este într-o permanentă mişcare, urmărind efervescenţa tranzacţiilor economice internaţionale. Din acest motiv, unele tehnici de plată şi de finanţare, altădată de mare succes, şi-au pierdut în timp utilitatea. De aceea, în lucrare au fost prezentate acele metode şi tehnici care sunt încă aplicate cu succes pe plan internaţional.
Plaţi şi finanţări internaţionale
5
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
Unitatea de învăţare Nr. 1 Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism Cuprins
Pagina
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 1...........................................................................7 1.1
Definiţia şi caracteristicile acreditivului documentar ..............................................7
1.2
Mecanismul plăţii prin acreditiv documentar …………………………...............10
1.3
Deschiderea acreditivului documentar ..................................................................11
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 1..................................................................15 Răspunsurile testelor de autoevaluare ..............................................................................16
Plaţi şi finanţări internaţionale
6
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 1 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 1 sunt: Înţelegerea noţiunii de acreditiv documentar Familiarizarea cu caracteristicile acreditivului documentar Recunoaşterea partilor implicate in acreditivul documentar Derularea mecanismului acreditivului documentar Elementele ordinului de deschidere a acreditivului documentar
Definiţia şi caracteristicile acreditivului documentar Aici cuvinte cheie
Exportator, importator, contract international, siguranta, adaptabilitate, parti implicate Momentul plăţii în derularea operaţiunilor comerciale reprezintă punctul culminant în care fiecare dintre cei doi parteneri implicaţi în afacere obţine exact rezultatul pe care l-a avut în vedere de la începutul procesului. Importatorul, prin efectuarea plăţii, îşi îndeplineşte principala obligaţie şi reuşeşte să intre astfel în posesia mărfii dorite. Exportatorul este în acest caz remunerat pentru munca depusă şi pentru îndeplinirea obligaţiei sale asumate prin contract: producerea şi expedierea mărfii. În aceste condiţii, negocierea condiţiilor financiare în cadrul contractului comercial internaţional reprezintă un aspect esenţial pentru derularea ulerioară corespunzătoare a acestuia. Astfel, trebuie avute în vedere câteva elemente cheie de ordin financiar printre care: evaluarea riscului de credit, modul de finanţare a tranzacţiei, condiţia de livrare, moneda de plată, riscul valutar, modalitatea de plată, costurile fiecărei modalităţi de plată şi de finanţare pentru fiecare dintre participanţi. Aceste aspecte vor fi negociate ţinând cont de anumite ţinte comerciale pe care fiecare dintre parteneri şi le fixează. Trebuie găsită astfel o formulă de echilibru care să permită, pe de o parte, cucerirea de noi pieţe sau menţinerea unora deja cucerite, fapt care aduce în ecuaţie anumite constrângeri, în paralel cu obţinerea unor condiţii financiare şi comerciale care să confere siguranţă în ceea ce priveşte încasarea/ plata banilor. Din acest motiv, exportatorul uneori trebuie să renunţe la o abordare financiară foarte strictă care ar putea conduce la pierderea anumitor pieţe şi să găsească modalităţile şi instrumentele de plată cele mai potrivite în raport cu pieţele ţintă şi cu profitul clienţilor săi. Acreditivul documentar (AD) nu reprezintă decât un mijloc prin care cei doi reuşesc, prin intermediul băncilor, să-şi atingă scopurile iniţiale. Sigur că AD nu este singurul mijloc, însă datorită caracteristicilor sale, care vor fi analizate pe parcurs, ocupă un loc important în decontarea tranzacţiilor internaţionale - peste 70%. Utilizarea sa extinsă este determinată de avantajele pe care le prezintă atât pentru exportator, cât şi pentru importator. Această modalitate de plată se face după
Plaţi şi finanţări internaţionale
7
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
regulile şi uzanţele uniforme elaborate de CCI Paris (Camera Internaţională de Comerţ): Reguli uniforme şi practica acreditivelor documentare - CCI Publicaţia 500; Formulare standard privind acreditivele documentare - Publicaţia 516; MT 700 message formats elaborate de SWIFT - formatele de teletransmisie standard. Acreditiv documentar - Letter of Credit - Documentary Credit Commercial Letter of Credit; Credit Documentaire; Akkreditiv, Handels Kreditbrief. În Publicaţia 500 este utilizat termenul de credit documentar pentru a desemna orice angajament de plată contra documente asumat de o bancă, indiferent cum este numit sau descris. Acreditivul documentar este un angajament ferm asumat de o bancă de a asigura plata contravalorii unui export contra documentelor prezentate de exportator în condiţiile şi termenele stabilite de ordonatorul acreditivului documentar. În esenţă, acreditivul documentar este o listă de documente. Cunoscut şi sub denumirea de “credit documentar”, el reprezintă un compromis sigur între un cumpărător şi un vânzător de bunuri. Un acreditiv documentar oferă vânzătorului siguranţa de a şti că plata poate fi obţinută o dată ce expedierea bunurilor a fost făcută şi oferă cumpărătorului confortul de a şti că expedierea mărfurilor a fost făcută înainte de a se efectua plata. Banca se angajează să plătească o anumită sumă de bani unui anumit beneficiar, într-o anumită perioadă de timp, dacă va primi documentele cerute în acreditiv conforme cu termenii acestuia. Caracteristicile acreditivului documentar 1. siguranţa plăţii - se angajează o bancă în susţinerea mecanismului de derulare; în acreditivul documentar confirmat şi irevocabil intervine angajamentul a două bănci, fiind una din cele mai sigure metode de plată; 2. formalismul acreditivului documentar - banca nu vede marfa, ci verifică numai documentele. Acreditivul prezintă un supliment de formalism faţă de alte tehnici de plată, banca insistând asupra conformităţii documentului în raport cu ordinul de deschidere a acreditivului documentar (se întocmesc trei documente: ordinul de deschidere, deschiderea acreditivului documentar şi notificarea băncii exportatorului). Documentele trebuie redactate în limba în care s-a cerut şi în numărul de exemplare cerut; 3. independenţa faţă de contractul de bază - acreditivul poate să cuprindă şi alte elemente faţă de contractul iniţial, dar banca ia în considerare ordinul de deschidere a acreditivului documentar. Băncile nu sunt obligate de nici o relaţie contractuală comercială sau termeni ai unui contract comercial cu care acreditivul documentar are legătură; 4. adaptabilitatea - proprietatea acreditivului documentar de a se adapta diferitelor operaţii comerciale; 5. fermitatea angajamentului bancar - indiferent dacă acreditivul documentar e revocabil sau irevocabil, banca se angajează ferm la plata contravalorii exportului, cu condiţia ca setul de documente să fie conform cu termenele şi condiţiile din
Plaţi şi finanţări internaţionale
8
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
ordinul de deschidere a acreditivului documentar. Aşa cum este şi firesc, părţile implicate în derularea AD reflectă modul în care acest mecanism este gândit şi funcţionează. Fiecare actor implicat îşi are rolul său pe care trebuie să şi-l joace cât mai corect şi mai eficient pentru ca întregul să nu aibă de suferit. Aceste părţi sunt: 1. ordonatorul acreditivului documentar - importatorul/beneficiarul unei prestaţii sau cel care iniţiază operaţiunea; 2. beneficiarul acreditivului documentar - exportatorul/prestatorul de servicii. El este cel în favoarea căruia banca importatorului s-a angajat la plată; 3. banca emitentă - banca care, la solicitarea importatorului, care este ordonatorul acreditivului documentar, îşi asumă în scris angajamentul de plată în anumite condiţii şi termene. Acest angajament ea îl poate efectua: – direct - în sensul în care ea însăşi efectuează plata; – indirect - în sensul că desemnează o altă bancă să efectueze plata; 4. banca corespondentă - banca prin care banca emitentă transmite telexul acreditivului documentar spre a fi comunicat beneficiarului acreditivului. Aceasta poate fi: – banca verificatoare sau avizatoare - în cazul în care plata documentelor are loc la banca emitentă sau plata este solicitată la o terţă bancă; – banca plătitoare - se poate afla în ţara exportatorului sau într-o terţă ţară; – banca trasă - când plata urmează să fie făcută prin cambii trase asupra unei bănci. Banca asupra căreia au fost trase cambiile şi care la scadenţă le va achita se numeşte banca trasă; – banca negociatoare - în practica bancară anglo-saxonă, acreditivul documentar presupune utilizarea unei cambii trase asupra băncii emitente şi deci locul plăţii este la ea (domiciliul trasului). În măsura în care o altă bancă decât banca emitentă este însărcinată cu negocierea, aceasta înseamnă că banca negociatoare este autorizată să preia documentele de la expeditor, să i le achite contra unui comision de negociere şi să le remită băncii emitente; – banca confirmatoare - banca care la angajamentul de plată asumat de banca emitentă adaugă propriul ei angajament egal ca valoare şi condiţii.
Test de autoevaluare 1.1. 1. Alegeţi definiţia corectă pentru un acreditiv documentar: a. Acea modalitate de plată în care importatorul achită contravaloarea unui exportprin intermediul băncilor; b. Modalitatea de plată prin care bănvile corespondente se angajează ferm sa facă plata unui export cu condiţia ca exportatorul să respecte termenele şi condiţiile impuse de importator; c. Acea modalitate de plată prin care o bancă se angajează ferm să facă plata unui export cu condiţia ca exportatorul să îndeplinească întocmai termenele şi condiţiile impuse de importator în ordinul de deschidere al acreditivului documentar; d. Modalitatea de plată prin care exportatorul intră în posesia contravalorii exportului realizat depunând documentele la o bancă corespondentă;
Plaţi şi finanţări internaţionale
9
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
e. Posibilitatea de a încasa contravaloarea unui export dacă exportatorul depune un set de documente însoţit de un set de cambii. 2. Alegeţi din variantele de mai jos pe cea care prezintă corect trăsăturile acreditivului documentar: a. Independenţa faţă de contractul de bază, formalismul, lichiditatea, reversibilitatea, costuri reduse, b. Fermitatatea angajamentului bancar, siguranţa plăţii, independenţa faţă de contractul de bază, adaptabilitatea, formalismul; c. Siguranţa plăţii, formalismul, rapiditatea, fermitatea angajamentului bancar, lichiditatea; d. Independenţa faţă de contractul de bază, formalismul, rapiditatea, lipsa siguranţei plăţii, costuri ridicate; e. Formalismul, fermitatea angajamentului bancar, irevocabilitatea, adaptabilitatea, siguranţa plăţii.
Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
Mecanismul plăţii prin acreditiv documentar ………………………… Aici cuvinte cheie
…
Mecanism, livrare, documente, plata Plata prin acreditiv documentar face parte integrantă din ansamblul relaţiilor comerciale şi construcţia financiară a unei afaceri. În conformitate cu practica internaţională şi cu Publicaţia 500, succesiunea momentelor este următoarea: 1. existenţa unui contract sau a unei înţelegeri prin care partenerii au convenit plata prin acreditiv documentar; 2. dispoziţia/ordinul de deschidere - este dat de importator băncii sale, banca emitentă, şi cuprinde toate condiţiile de termene şi documente pe care trebuie să le îndeplinească exportatorul pentru a i se face plata; 3. deschiderea acreditivului documentar constă în elaborarea unui înscris, însuşi acreditivul documentar, prin care banca emitentă se angajează ferm la plată în favoarea beneficiarului acreditivului documentar, exportatorul, în condiţiile de termene şi documente potrivit înscrisurilor primite de la ordonator. Acest document este transmis băncii exportatorului; 4. notificarea beneficiarului acreditivului documentar - banca exportatorului anunţă exportatorul de deschiderea acreditivului documentar şi îi remite documentul acreditivului documentar; 5. livrarea mărfii; 6/7. utilizarea acreditivului documentar - în posesia documentelor ce atestă livrarea mărfii în termenele şi condiţiile din acreditivul documentar, exportatorul le prezintă la bancă. Banca verifică concordanţa documentelor cu cerinţele acreditivului documentar şi efectuează plata (documente contra bani); 8/9. remiterea documentelor/rambursarea sumei - banca plătitoare, după efectuarea plăţii, remite documentul băncii emitente. Aceasta, după un nou control al documentelor, în funcţie de condiţiile din acreditiv, rambursează băncii plătitoare banii. În caz contrar, nu rambursează banii pe documente neconforme cu termenii acreditivului documentar;
Plaţi şi finanţări internaţionale
10
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
10/11. notificare importator/plată documente - banca emitentă deţine documentele privitoare la marfă şi pe cele pe care le eliberează importatorului contra plată; 12. eliberare/ridicare marfă. Există o varietate de denumiri atribuite părţilor implicate în acreditivul documentar. Denumirea exactă a acestora depinde de atribuţiile pe care aceste părţi le au în cumpărare şi vânzare, încărcare, livrare şi plată. Se pot utiliza mai mulţi termeni pentru una din părţile implicate, fără a fi însă obligatorii. Cumpărătorul poate fi numit importator, ordonator, account party şi consignee, dar fiecare dintre aceştia poate fi reprezentat de altcineva decât cumpărătorul, în funcţie de specificul tranzacţiei respective. O dată stabiliţi termenii vânzării şi faptul că plata se va face prin acreditiv documentar, cumpărătorul deschide la banca sa un acreditiv documentar în numele său şi în favoarea beneficiarului, care va fi vânzătorul sau un agent numit de acesta. Banca emitentă (opening bank) dă instrucţiuni fie unei filiale sau sucursale ale sale, fie unei alte bănci, de obicei din ţara beneficiarului, să avizeze beneficiarul că în favoarea sa a fost deschis un acreditiv documentar. Banca notificatoare va da o copie a acreditivului documentar beneficiarului.
Test de autoevaluare 1.2. 1. În cadrul mecanismului AD : a. Deschiderea AD este făcută de către banca corespondentă; b. Ordinul de deschidere al AD este completat de banca emitentă, c. Depunerea documentelor la bancă în vederea încasării contravalorii mărfii exportate are loc după efectuarea livrării acesteia; d. Banca corespondentă poate fi doar bancă plătitoare; e. Plata are loc înainte de depunerea documentelor la bancă; Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
Deschiderea acreditivului documentar Cuvinte cheie
Banca emitenta, banci corespondente, termene, conditii speciale Demararea unei plăţi prin acreditiv documentar trebuie să ţină cont de câteva aspecte importante: – acreditivul documentar este independent faţă de contractul de bază. Orice trimitere la acesta nu obligă în nici un mod băncile; – toate părţile implicate în acreditivul documentar iau în considerare documentele, şi nu mărfurile sau serviciile la care acestea se referă. Dacă documentele sunt în bună ordine, chiar dacă marfa nu este corespunzătoare, acest lucru nu poate fi invocat băncii ca motiv de neplată; – dacă acreditivul conţine condiţii fără să precizeze ce documente trebuie prezentate în conformitate cu acestea, băncile le vor considera ca nefiind precizate şi le vor ignora; – ordinul de emitere trebuie realizat în baza Publicaţiei 500, deoarece: băncile lucrează după aceste reguli uniforme; în caz de litigiu, prima referinţă este Publicaţia 500; există expresii consacrate, specificate expres în Publicaţia 500; există termeni pe care Publicaţia 500 nu-i recomandă pentru a fi utilizaţi.
Plaţi şi finanţări internaţionale
11
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
Ordinul de deschidere - precizări: Fără a intra în amănunte care ţin mai ales de tehnica bancară, aspectele principale ce trebuie conţinute de către un ordin de deschidere sunt următoarele: 1. ordonator (importator) - date de identificare - numele şi adresa; 2. banca emitentă - trebuie identificată dacă nu există pe exemplarul tipizat; 3. data ordinului de deschidere - ordinul de deschidere trebuie să apară în concordanţă cu contractul de vânzare-cumpărare internaţional. Se va avea în vedere valabilitatea AD; 4. valabilitatea acreditivului documentar şi locul prezentării documentelor - toate acreditivele trebuie să aibă precizate data la care expiră valabilitatea şi locul unde trebuie prezentate documentele pentru plată/negociere/acceptare. Valabilitatea acreditivului este intervalul de timp în cadrul căruia beneficiarul trebuie să prezinte documentele la ghişeele desemnate. Angajamentul ferm de plată al băncii emitente se referă la acest interval. Expirarea valabilităţii se poate trece în două moduri: – o dată certă; – o perioadă, de ex., 1 lună, 6 luni; în acest caz, banca emitentă va considera data emiterii acreditivului ca prima zi de la care curge valabilitatea acreditivului. Documentele nu pot fi prezentate băncii decât în intervalul valabilităţii acreditivului. Valabilitatea este termenul până la care se pot face plăţile: trei luni de la..., valabil până la... Marfa trebuie să fie pregătită, exportatorul trebuie să exporte mărfurile şi să realizeze documentele în momentul în care marfa este livrată sau într-o perioadă anterioară livrării mărfurilor. Documentele trebuie să ajungă după livrarea mărfurilor în termen de max. 21 de zile la locul plăţii. Din acest punct de vedere valabilitatea se împarte în: – reală - maxim 21 de zile din momentul expedierii mărfurilor; – inoperantă - restul de timp care rămâne până în momentul expirării acreditivului. Valabilitatea prea mare va determina costuri bancare suplimentare; dacă este prea mică, nu permite exportatorului să facă toate demersurile necesare întocmirii şi expedierii documentelor şi sunt necesare prelungiri. Locul prezentării documentelor/domiciliul acreditivului Domicilierea - se indică locul, ţara, oraşul şi banca la ghişeele căreia urmează să aibă loc plata contravalorii mărfii; domiciliul poate fi ţara exportatorului, ţara importatorului, terţă ţară. Avantaje pentru exportator când domiciliul este în ţara sa: documentele ajung la timp, litigiile care ar putea să apară sunt judecate în conformitate cu legislaţia ţării sale, banca exportatorului încasează comisioane şi speze şi se realizează un aport valutar pentru un agent economic din ţara exportatorului; 5. beneficiarul - numele, prenumele, adresa, elementele de identificare; 6,7,8. menţiunile 6,7,8 fac parte dintre precizările privind modul de transmitere a acreditivului documentar (7 - verificarea prealabilă, transmisie prin teletransmisie SWIFT); 9. acreditiv documentar transferabil - pentru ca acreditivul să fie transferabil, această menţiune trebuie precizată în mod expres în ordinul de deschidere; 10. confirmarea acreditivului documentar există dacă ordonatorul bifează căsuţa prin care “autorizează” confirmarea la cererea beneficiarului. Dacă confirmarea o face o bancă terţă - banca confirmatoare este specificată în căsuţa “Instrucţiuni speciale”; 11. suma/valoarea acreditivului documentar. Această sumă poate fi precizată:
Plaţi şi finanţări internaţionale
12
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
– simplu - ex., 100.000 euro; – prin indicarea unei limite superioare - maxim 100.000 euro; – aproximativ, circa 100.000 euro +/- 10%. Mărimea sumei este în strânsă corelare cu condiţia de livrare. Băncile nu plătesc decât în moneda precizată în acreditiv; 12. acreditiv documentar plătibil la banca desemnată: a. se specifică expres care este banca desemnată: – ordonatorul cunoaşte numele băncii care face plata; – ordonatorul nu cunoaşte numele băncii, dar a convenit cu exportatorul ca plata să se facă la o bancă din ţara exportatorului (“bancă la alegerea băncii emitente”); – ordonatorul poate lăsa spaţiu liber - banca va decide ce bancă va desemna pentru plată; b. plătibil: la vedere, plată diferată, prin acceptare, prin negociere. În cazul în care plata se face prin acceptare sau prin negociere, cambiile care însoţesc documentele trebuie să fie trase asupra băncii emitente sau băncii confirmatoare. În nici un caz nu se va cere prin ordinul de deschidere a acreditivului cambii trase asupra ordonatorului. Dacă în acreditiv se precizează cambii trase asupra ordonatorului, băncile consideră aceste cambii ca documente adiţionale; 13. livrări parţiale sunt permise dacă în acreditivul documentar nu se specifică altfel. În lipsa oricărei menţiuni, sunt considerate permise. Livrări eşalonate - ordonatorul trebuie să precizeze perioada sau perioadele livrărilor eşalonate. Livrările parţiale pot fi urmate de plăţi parţiale (dacă acestea sunt permise) sau se poate face “plata 100% la vedere după ultima livrare”; 14. transbordări - pot fi permise sau nu în funcţie de riscul pierderii sau deteriorării mărfurilor; 15. asigurarea acoperită de ordonator - numai dacă beneficiarul nu trebuie să prezinte la livrare şi un document de asigurare; 16. detalii cu privire la transportul mărfii: locul expedierii, locul de destinaţie, data expedierii - toate trebuie precizate clar, fără abrevieri, fără expresii generale. Data livrării trebuie să se afle în perioada de validitate a acreditivului. Băncile nu admit documente de transport care să aibă data de emitere înainte de deschiderea acreditivului. Nu se utilizează “livrare promptă”, “pe” sau “în jur de”; 17. descrierea mărfurilor - scurtă, clară, să permită vămilor verificarea; 18. condiţii de livrare - în conformitate cu regulile INCOTERMS; RAFTD; 19-23. prezentarea documentelor: denumirea documentelor, numărul documentelor, numărul de exemplare cerut, emitentul şi conţinutul documentelor, ordinea trecerii documentelor - factura, documente de transport, documente de asigurare; 24. termenul de prezentare a documentelor - maxim 21 de zile de la data expedierii mărfurilor. Legat de expedierea mărfurilor, circuitul documentelor şi încasarea contravalorii mărfii se stabilesc trei termene: – termenul de valabilitate; – termenul de livrare; – termenul de prezentare a documentelor; a) termenul de valabilitate - data până la care pot fi prezentate documentele la banca plătitoare/acceptatoare; fie se specifică o dată, fie se specifică o perioadă (valabilitate 1 lună, 6 luni etc.), însă această dată se calculează începând cu data emiterii. Data valabilităţii este pentru documente prezentate, nu expediate; b) termenul de livrare - data până la care are loc expedierea. Pentru livrările în tranşe există mai multe termene de livrare. Depăşirea termenului de livrare
Plaţi şi finanţări internaţionale
13
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
înseamnă neîndeplinirea obligaţiilor din acreditiv şi deci încetarea obligaţiei de plată din partea băncii; c) termenul de prezentare a documentelor la bancă. Dacă în acreditiv acesta nu este precizat, este considerat de 21 de zile de la data emiterii documentelor de transport. Termenul de 21 de zile nu este orientativ, ci imperativ; d) valabilitatea acreditivului şi alte termene: dacă în acreditiv valabilitatea este fixată pentru 30 aprilie şi termenul de livrare a mărfii este 1 aprilie, prezentarea documentelor se poate face între 1 şi 21 aprilie - valabilitatea reală a acreditivului. Perioada 22-30 aprilie este valabilitate inoperantă; 25. instrucţiuni suplimentare - detalieri suplimentare sau menţiuni speciale; 26. reglementarea plăţii - contul din care se va face plata la sosirea documentelor; 27. semnătura - documentul va fi semnat de ordonator. Derularea plăţilor internaţionale este reglementată prin norme clare stabilite de Comisia Naţiunilor Unite pentru Drept Comercial Internaţional şi de Camera Internaţională de Comerţ, un ghid cu privire la transferurile internaţionale de fonduri intitulat „Ghidul privind Transferurile de Fonduri Interbancare Internaţionale şi Compensaţie”. Acest ghid stabileşte norme comune, recunoscute de către bănci pentru tranzacţiile de transfer electronic de fonduri. În trecut, mijloacele clasice utilizate de către bănci pentru a efectua transferurile de fonduri au fost curierul si telexul. În prezent, acestor două modalităţi li s-au adăugat sistemele de telecomunicaţii. Cel mai reprezentativ sistem care răspunde tuturor cerinţelor cu privire la siguranţă şi operativitate şi funcţionează pe plan internaţional este sistemul SWIFT – Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication, constituit în Belgia, în 1973. funcţia principală a SWIFT este aceea de reţea de transfer în măsură să efectueze: acceptarea, validarea, stocarea şi livrarea mesajelor. Mesajele transmise prin intermediul sistemului SWIFT sunt cifrate în sisteme cunoscute atât de către expeditor, cât şi de primitor. În plus, mesajele sunt autentificate pe baza unui algoritm stabilit de SWIFT, ale cărui chei de descifrare sunt cunoscute şi de către expeditor şi de către primitor. Sistemul de autentificare are ca scop menţinerea mesajului corect în integritatea sa, fără ca acesta să poată fi modificat din greşeală sau în mod intenţionat. Orice schimbare intervenită va fi sesizată imediat, pe baza unui algoritm şi, în cazul unor neconcordanţe, acestea pot fi corectate imediat. Sistemul SWIFT este un sistem rapid, sigur, beneficiind de multe măsuri automate de control, iar costurile utilizării lui sunt relativ mici comparativ cu avantajele oferite.
Test de autoevaluare 1.3. Alegeti afirmatia corecta: a) in deschiderea acredituvului documentar se stabileste numai termenul de licrare a marfii nu si termenul de depunere al documentelor la banca; b) permisiunea de a face transbordari ale marfii este data verbal de catre importator; c) plata se stabileste intotdeauna la vedere d) in deschiderea AD se precizeaza domicilierea acestuia ca fiind locul unde se va efectua plata. Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
Î
Plaţi şi finanţări internaţionale
14
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
n loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 1. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 1 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 1 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 1. 1. Care sunt principalele caracteristici ale AD? Detaliaţi
2. Care sunt părţile implicate în AD şi care dintre acestea joacă un rol aparte în derularea unui acreditiv documentar?
3. Care sunt principalele elemente care trebuie completate în ordinul de deschidere al AD ?
Plaţi şi finanţări internaţionale
15
Acreditivul documentar: definiţie, caracteristici, părţi implícate şi mecanism
Pentru răspunsurile studenţilor lăsaţi spaţii adecvate între întrebări.
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns 1.1 1.C 2.B Răspuns 1.2. 1.C Răspuns 1.3. 1.D
Bibliografie unitate de învăţare nr. 1 Ackerman, J.; Lacher, R.; Rechsteiner, F. - Documentary Credits, Documentary Collections Bank Guaranties. A Jolidon guide to safer international trading, Credit Suisse Special Publications,, VOL.69, 1994 Basno, C.; Dardac, N. - Operaţiuni bancare. Instrumente şi tehnici de plată, Editura Didactică şi Pedagogică, Bucureşti, 1999
Plaţi şi finanţări internaţionale
16
Forme şi tipuri de acreditive documentare
Unitatea de învăţare Nr. 2 Forme şi tipuri de acreditive documentare Pagina Cuprins Unitatea de învăţare Nr. 2 Forme şi tipuri de acreditive documentare ........................17 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 2 .............................................................................18 2.1 Tipuri de acredititve documentare după natura angajamentului asumat de banca emitentă ...........................................................................................................................18 2.2 Utilizarea acreditivului documentar..........................................................................19 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 2 ................................................................22 Răspunsurile testelor de autoevaluare ............................................................................23 Bibliografie unitate de învățare nr.2 ................................................................................23
Plaţi şi finanţări internaţionale
17
Forme şi tipuri de acreditive documentare
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 2 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr.2 sunt: Identificarea tipurilor si formelor de acreditiv documentar Familiarizarea cu tipurile de plata utilizate in cadrul acreditivelor documentare
2.1 Tipuri de acredititve documentare după natura angajamentului asumat de banca emitentă Cuvinte cheie
Angajament, bancă emitentă, revocabil, irevocabil În funcţie de natura angajamentului asumat de banca emitentă, acreditivele pot fi: A. revocabile; B. irevocabile; C. irevocabile confirmate.
Acreditivul documentar revocabil Poate fi modificat sau anulat de banca emitentă în orice moment al derulării acreditivului documentar, fără o avizare prealabilă a beneficiarului acreditivului documentar, cu condiţia ca notificarea de modificare sau anulare să parvină băncii însărcinate cu plata, acceptarea, negocierea, înainte ca astfel de operaţiuni să se fi produs. Dreptul de revocare se stinge în momentul în care plata, acceptarea sau negocierea au fost efectuate. Aceste acreditive sunt rar utilizate, datorită faptului că prezintă riscuri pentru exportator. Aspectul “revocabil” trebuie menţionat în deschiderea acreditivului documentar.
Acreditivul documentar irevocabil Acreditivul documentar irevocabil presupune un angajament ferm al băncii emitente de a executa sau a face să se execute (desemnând o altă bancă) plata, acceptarea, negocierea, cu condiţia îndeplinirii tuturor prevederilor stipulate cu ocazia deschiderii. Acest angajament nu poate fi modificat sau anulat decât cu acordul părţilor interesate. Acreditivul irevocabil presupune certitudine absolută privind plata pentru beneficiar, cu condiţia de a se conforma tuturor condiţiilor prevăzute în acreditiv şi de a prezenta toate documentele. Menţiunea “acreditiv documentar irevocabil” este făcută clar în toate momentele derulării acreditivului. Astfel, de exemplu, în documentul de deschidere a acreditivului documentar transmis de la banca emitentă băncii exportatorului se regăseşte un asemenea text: – în limba română - “Din ordinul (numele, adresa cumpărătorului) deschidem (cu sau fără precizarea “la dumneavoastră”) în favoarea (nume, adresă vânzător) un acreditiv
Plaţi şi finanţări internaţionale
18
Forme şi tipuri de acreditive documentare
documentar irevocabil...”; – în limba franceză - “D’ordre (nume, adresă cumpărător) ouvrez (cu sau fără precizarea “chez vous”) en faveur (nume, adresă vânzător) un crédit documentaire irrévocable…”; – în limba engleză - “By order of (numele şi adresa cumpărătorului) open (cu sau fără precizarea “with you”) in favour of (nume, adresă exportator) an irrevocable documentary credit…”. Comentariu: Dacă în text apare precizarea “la dumneavoastră”, ea semnifică faptul că respectivul acreditiv documentar este domiciliat la banca exportatorului. În practică, deseori, menţiunea privind domicilierea apare separat: “acest acreditiv documentar este domiciliat la dumneavoastră”.
Acreditivul documentar irevocabil confirmat Este acela în care, la angajamentul irevocabil al băncii emitente se adaugă un angajament egal ca valoare şi condiţii al unei terţe bănci, banca confirmatoare. Banca confirmatoare, situată de regulă în ţara beneficiarului acreditivului documentar, dar poate fi şi în altă ţară, acceptă faţă de beneficiar aceleaşi angajamente ca şi cele pe care banca emitentă şi le-a asumat prin deschiderea acreditivului documentar irevocabil. În cazul în care banca exportatorului nu este şi banca confirmatoare, în finalul frazei prezentate mai sus se adaugă menţiunea: – în limba română - “...fără confirmarea dumneavoastră”; – în limba franceză - “...sans y ajouter votre confirmation”; – în limba engleză - “...without adding your confirmation”.
Test de autoevaluare 2.1 1. AD revocabile difera de cele irevocabile prin faptul ca: a. Presupun prezantarea unui set de documente la banca plătitoare; b. Persoana ordonatorului este aceeaşi în ambele cazuri; c. Angajamentul ferm al bancii emitente poate fi revocat in orice moment fara acordul partilor implicate; d. Nu există o bancă care să îşi asume ferm angajamentul de plată; e. Comisioanele aferente operaţiei sunt suportate de vânzător. Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
2.2 Utilizarea acreditivului documentar Aici cuvinte cheie
Tipuri de plata, documente financiare
Plaţi şi finanţări internaţionale
19
Forme şi tipuri de acreditive documentare
Utilizarea acreditivului documentar este un termen generic ce desemnează tehnica bancară prin care exportatorul îşi poate încasa banii. Ceea ce este interesant în funcţionarea şi utilizarea AD este marea adaptabilitate de care dă dovadă această modalitate de plată. Practic, există o tendinţă de pliere cât mai adecvată pe diferitele operaţiuni comerciale existente, pe diferitele particularităţi ale afacerii. Din acest punct de vedere, utilizarea acreditivului documentar se poate realiza prin: a) plată la vedere; b) plată diferată; c) plată prin acceptare; d) plată prin negociere; e) plată la vedere şi prin acceptare (mixtă). Din punct de vedere al sumei plătite, acreditivele pot fi utilizate: f) total; g) parţial; h) în tranşe. Toate acreditivele trebuie să indice clar dacă sunt utilizate prin plată la vedere, prin plată diferată, prin acceptare sau negociere. a) acreditivele cu plata la vedere - (franceză - “payable á vue” sau “crédit á vue”; engleză - “sight credit”). Exportatorul, în momentul în care a prezentat documentele în bună regulă la ghişeele băncii plătitoare, primeşte imediat contravaloarea lor; b) acreditivele cu plată diferată (franceză - “paiement diféré” sau “crédit paiement diféré”, engleză “deferred payment”). Plata documentelor, deşi se realizează integral, nu se face în momentul prezentării acestora la bancă de către beneficiarul acreditivului, ci la o dată ulterioară menţionată expres în acreditivul documentar (de regulă, plata diferată durează 30-60 de zile din momentul prezentării documentelor). Astfel, importatorul este în posesia documentelor înainte de a fi efectuat plata. Existând certitudinea condiţiilor de documente îndeplinite, băncile pot acorda beneficiarului un avans în contul plăţii diferate. Acest tip de plată este avantajos pentru importator, care, având documentele, ridică marfa, o vinde şi din banii astfel obţinuţi plăteşte importul; c) acreditivele cu plată prin acceptare (franceză - “crédit d’acceptation”, engleză “acceptance credit”) sunt utilizate în cazul vânzărilor pe termen scurt şi foarte scurt (60-80 de zile), iar setul de documente cuprinde întotdeauna o cambie. Valoarea cambiei este egală cu valoarea mărfii (sau acreditivului documentar), iar scadenţa este indicată în acreditivul documentar (între 60-180 de zile de la depunerea documentelor), acesta fiind în fapt momentul în care exportatorul va încasa contravaloarea mărfurilor exportate. Cambia emisă de către exportator poate fi trasă asupra băncii emitente, băncii corespondente sau asupra cumpărătorului. O dată cu setul de documente ce atestă expedierea mărfurilor, exportatorul prezintă băncii plătitoare şi cambia. Banca acceptă cambia, devenind DEBITOR CAMBIAL PRINCIPAL, şi i-o restituie exportatorului, iar documentele le remite băncii emitente. La scadenţă, exportatorul se prezintă la bancă pentru încasarea contravalorii cambiei, banca plătitoare o achită şi îşi recuperează banii de la cel asupra căruia a fost trasă cambia (banca emitentă, cumpărător). Acreditivele documentare cu plata prin acceptare sunt utilizate adesea ca modalitate de refinanţare a exportului efectuat pe credit. În posesia cambiei, exportatorul procedează la scontarea ei înainte de scadenţă (suportă taxa scontului), recuperându-şi astfel mai devreme banii imobilizaţi în marfa vândută pe credit; d) plata prin negociere - este specifică scrisorilor de credit (o variantă a acreditivului documentar) care întotdeauna sunt domiciliate la banca emitentă, iar derularea plăţii presupune întotdeauna utilizarea cambiei sau a biletului la ordin. Pentru a accelera
Plaţi şi finanţări internaţionale
20
Forme şi tipuri de acreditive documentare
e)
f)
g)
h)
încasarea contravalorii exportului, banca emitentă acordă dreptul băncii notificatoare de a negocia documentele. În unele cazuri, banca emitentă emite şi scrisori nerestrictive, în care caz exportatorul poate negocia documentele la o bancă aleasă de el, dar corespondentă a băncii emitente. În esenţă, operaţiunea de negociere constă în “cumpărarea” cambiilor la o bancă (notificatoare sau, după caz, alta, aşa cum este menţionat în textul scrisorii de credit) spre a fi “vândute” băncii emitente a scrisorii de credit. Ca tehnică de derulare, beneficiarul scrisorii de credit prezintă băncii documentele însoţite de cambii cu scadenţa la vedere sau la termen trase asupra cumpărătorului, băncii emitente sau asupra altei persoane indicate în scrisoarea de credit. Banca negociatoare achită cambiile împreună cu documentele, le remite băncii emitente, de unde apoi îşi recuperează banii. Pentru operaţiunea efectuată, banca negociatoare percepe un comision de negociere şi îşi reţine dobânda pentru intervalul ce se scurge din momentul negocierii până în momentul încasării banilor de la banca emitentă. Costul operaţiunii de negociere se suportă de ordonator. Când cambiile au scadenţe la diferite termene, iar beneficiarul acreditivului documentar doreşte plata imediat, le poate sconta. În acest caz, scontul este suportat de beneficiarul scrisorii de credit. De reţinut este că stingerea obligaţiei de plată prin negociere este specifică scrisorii de credit comerciale; plata la vedere şi plata prin acceptare - mixtă. Deseori, în cazul creditelor vânzător, respectiv când exportatorul vinde marfa pe credit, se convine ca o parte din valoarea mărfii vândute pe credit să fie plătită sub formă de avans la livrarea mărfii (plată la vedere), iar diferenţa, care reprezintă creditul, să se materializeze într-un set de cambii, potrivit ratelor scadente, acceptate de banca emitentă (plata prin acceptare). În deschiderea acreditivului documentar, conform instrucţiunilor primite de la ordonator, se precizează cuantumul plăţii la vedere (X) şi suma aferentă plăţii acceptate (Y). Drept urmare, beneficiarul acreditivului documentar, în timpul valabilităţii acreditivului documentar, prezintă băncii documentele însoţite de una sau mai multe cambii cu scadenţele fixate la un anumit termen de la acceptare (60, 90, 180 de zile sau mai mult), scadenţe care, în esenţă, depăşesc valabilitatea acreditivului documentar. La prezentarea documentelor, banca achită cota plătibilă la vedere, iar cambiile le acceptă, garantând plata lor la scadenţă. Pentru siguranţa încasării la scadenţă a ratelor, este de dorit ca acceptarea şi/sau avalizarea cambiilor să se facă de către banca emitentă; acreditive utilizate total (integral) sunt acele acreditive documentare în care suma indicată ca acreditiv documentar este plătită de bancă integral, la prezentarea documentelor de către exportator, care atestă livrarea integrală a mărfii solicitate. Menţiunea ca atare “utilizabil total” apare mai rar în practica comercială bancară. De regulă, acreditivele conţin clauza “utilizării parţiale interzise” şi, drept urmare, se subînţelege că plăţile parţiale sunt interzise sau că acreditivul documentar este plătibil 100%; acreditivele utilizate parţial sunt acele acreditive în care banca onorează documentele prezentate de exportator în cadrul valabilităţii şi valorii de ansamblu a acreditivului documentar, pe măsura expedierii mărfurilor. În aceste cazuri, este de dorit ca în acreditivul documentar să fie menţionat şi preţul unitar al mărfii pentru ca banca să controleze valoarea facturilor. Dacă o astfel de precizare lipseşte, banca onorează documentele aşa cum au fost întocmite şi prezentate de exportator. Dacă în acreditiv nu se menţionează altfel (sau lipsesc orice menţiuni în acest sens), plăţile şi expedierile parţiale se interpretează ca fiind permise; plăţi şi/sau expedieri în tranşe. Publicaţia 500 face o distincţie între plăţi/expedieri parţiale (prezentate anterior) şi plăţi/expedieri în tranşe, în practică denumite şi acreditive documentare cu plăţile eşalonate. Acestea sunt acele acreditive în cadrul cărora se prevede ca expedierea mărfurilor să se facă în mai multe tranşe, pentru fiecare stabilindu-se atât termenul de expediere (sau perioada), cât şi cantitatea de expediat (ex., 100.000 tone în luna aprilie, 50.000 tone în luna mai etc.). Pe măsură ce acestea au loc în perioada indicată în acreditivul documentar, banca efectuează plata
Plaţi şi finanţări internaţionale
21
Forme şi tipuri de acreditive documentare
pentru fiecare tranşă. Aceste livrări, eşalonate în timp, sunt privite de bănci ca operaţiuni distincte, deşi sunt acoperite de acelaşi acreditiv documentar. Dacă în acreditiv sunt precizate plăţi şi expedieri în tranşe, iar exportatorul, în cadrul unei perioade determinate, stipulate în acreditiv, nu a efectuat expedierea tranşei respective, acreditivul documentar încetează să mai fie utilizabil atât pentru tranşa respectivă, cât şi pentru tranşele celelalte care urmează, dacă în acreditiv nu s-a stabilit altfel. De reţinut: în cazul acreditivului documentar în care sunt plăţi/expedieri în tranşe, funcţionează, în fapt, două valabilităţi: 1. valabilitatea şi valoarea de ansamblu a acreditivului documentar în cadrul cărora trebuie să se realizeze toate plăţile şi expedierile în tranşe; 2. valabilitatea şi valoarea fiecărei tranşe, nerespectarea acestora din urmă atrăgând anularea posibilităţii utilizării de ansamblu.
Test de autoevaluare 2.2. 1. Plata prin acceptare este o plata care presupune utilizarea unui cec sau a unui ordin de plata in mecanismul acreditivului documentar. Adevarat sau fals? 2. Plata diferata presupune un interval de timp intre momentul depunerii documentelor si momentul efectuarii platii? Adevarat sau fals? Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 2. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 2 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 2 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 2. 1. Arati ca este diferenta dintre plata prin acceptare si plata diferata?
2. Explicati care este modul de derulare a unei plati prin negociere in cadrul acreditivului documentar
Plaţi şi finanţări internaţionale
22
Forme şi tipuri de acreditive documentare
Pentru răspunsurile studenţilor lăsaţi spaţii adecvate între întrebări.
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns 2.1 1.c Răspuns 2.2. 1. Fals; 2. Adevarat
Bibliografie unitate de învăţare nr.2 Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Plaţi şi finanţări internaţionale
23
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar
Unitatea de învăţare Nr. 3 Documentele comerciale utilizate in mecanismul acreditivului documentar Cuprins
Pagina
Unitatea de învăţare Nr. 3 Documentele comerciale utilizate in mecanismul acreditivului documentar ..................................................................................................24 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 3 .............................................................................25 3.1 Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar..............................25 3.2. Continutul setului de documente care atesta livrarea intr‐un acreditiv documentar ..........................................................................................................................................27 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 3 ................................................................32 Răspunsurile testelor de autoevaluare ............................................................................32 Bibliografie unitate de învățare nr. 3 ...............................................................................33
Numele cursului
24
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 3 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 1 sunt: Înţelegerea noţiunilor de document de birou şi de document ..... Familiarizarea cu ....... Recunoaşterea pricipalelor tipuri de ..... Sublinierea trăsăturilor caracteristice pentru fiecare tip ....... etc.
3.1 Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar Aici cuvinte cheie
Neconcordante, documente de transport, polita de asigurare Ordinul de deschidere al acreditivului documentar trebuie să precizeze clar documentele în baza cărora să se facă plata/acceptarea/negocierea de către banca desemnată în favoarea beneficiarului. Este foarte important ca părţile implicate în derularea acreditivului să acorde acelaşi înţeles termenilor folosiţi pentru a desemna documente, conţinutul lor sau cine le va semna. O dată ce beneficiarul a revăzut termenii acreditivului documentar, a făcut amendamentele necesare şi are siguranţa că poate îndeplini toate condiţiile impuse de acreditivul documentar, acesta poate fi acceptat. Următorul pas va fi prezentarea documentelor. Este puţin probabil ca două acreditive să fie identice. De obicei, documentele diferă în funcţie de natura bunurilor, de destinaţie, transport, inspecţia bunurilor etc. Există însă câteva consideraţii valabile pentru orice acreditiv documentar: 1. Documentele prezentate trebuie să fie conforme cu acreditivul documentar. Deşi acest lucru pare a fi evident, mai mult de 50% din documentele prezentate în cadrul unui acreditiv documentar nu sunt conforme cu cerinţele acestuia. 2. Conform Publicaţiei 500, o bancă este obligată să accepte documentele dacă acestea respectă termenii acreditivului documentar. Documentele trebuie, de asemenea, să fie compatibile unele cu altele. Dacă acest lucru nu se întâmplă, atunci banca va considera că documentele nu sunt în concordanţă cu acreditivul documentar. 3. Verificarea documentelor prin încrucişare. Facturile, conosamentele, lista coletelor şi toate celelalte documente trebuie să prezinte detalii identice referitoare la descrierea mărfii, greutăţii, unităţii de măsură, precum şi în privinţa numărului de colete. Rolul băncii în verificarea documentelor este să descopere discrepanţele de orice natură. 4. Verificarea dublă sau triplă a documentelor înainte de prezentarea lor la bancă. În cadrul multor firme există personal care are obligaţia de a întocmi şi verifica documentele. Deoarece existenţa unei greşeli poate costa firma respectivă bani, este prudent ca verificarea documentelor să fie făcută de o persoană experimentată care să descopere aceste greşeli. 5. Întocmirea documentelor într-un număr corect de exemplare.
Numele cursului
25
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar
Anumite acreditive documentare cer unele documente sau copii ale acestora într-un număr suplimentar de exemplare. Acest lucru are legătură cu diferite cutume locale sau alte cerinţe ale guvernului din ţara importatorului. Dacă, de exemplu, sunt solicitate 6 copii ale listei coletelor de 50 de pagini, nu vor fi acceptate mai puţine de către bancă, chiar dacă beneficiarul poate considera această solicitare ca fiind birocratică. Importatorul poate să nu aibă altă posibilitate şi banca trebuie să respecte instrucţiunile sale. Dacă originalele, copiile, copiile confirmate sau copiile autentificate sunt solicitate, beneficiarul trebuie să se asigure că cerinţele acreditivului documentar sunt respectate. 6. Descrierea documentelor trebuie să fie respectată. Dacă acreditivul documentar cere ca facturile să conţină anumite informaţii, acest lucru trebuie respectat chiar dacă nu reprezintă modalitatea obişnuită în care beneficiarul emite facturile. 7. Beneficiarul trebuie să prezinte documentele în cadrul valabilităţii acreditivului documentar şi în mai puţin de 21 de zile de la livrare, dacă acreditivul documentar nu specifică altfel. Dacă documentele sunt prezentate mai târziu, vor fi declarate expirate, iar banca trebuie să nu le accepte decât dacă acreditivul documentar permite acest lucru - ceea ce ar fi neobişnuit.
Neconcordanțe Tipuri de neconcordanţe: 1. minore, dar care pot fi rectificate - de regulă, se înapoiază documentele pentru a fi puse în bună ordine (cronologică); 2. minore, dar care nu mai pot fi rectificate - banca poate face plata sub rezervă. În condiţiile în care banca emitentă nu este de acord cu neconcordanţele, banca plătitoare va cere înapoi băncii exportatorului banii plus dobândă (practică care uneori este interzisă chiar prin ordinul de deschidere); 3. majore, problema este gravă, marfa a fost expediată - operaţiunea se transformă în incaso. Chiar şi în cazul celei mai atente întocmiri a documentelor şi al unei duble verificări a acestora, pot apărea neconcordanţe.
Test de autoevaluare 3.1. 1. Neconcordantele ce pot aparea in documentele utilizate intr-un acreditiv documentar sunt intotdeauna majore. Adevarat sau fals? 2. Termenul de depunere al documentelor la banca in cadrul unui acreditiv documentar este de maxim 21 de zile de la livrare. Adevarat sau fals? Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
Numele cursului
26
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar
3.2. Continutul setului de documente care atesta livrarea intr-un acreditiv documentar Aici cuvinte cheie
Cum se realizează …
Factura comercială Factura este documentul redactat de exportator imediat după expedierea mărfii; este document de sinteză, întrucât: – este actul primar în baza căruia operează în evidenţa sa atât exportatorul, cât şi importatorul; – permite identificarea valorii de ansamblu a mărfii vândute; – este documentul comercial cel mai important. Referitor la întocmirea facturii: – se emite de către beneficiar pe numele ordonatorului; – se emite în limba în care este deschis acreditivul; – denumirea mărfii trebuie să corespundă exact cu cea din acreditiv; – numărul şi cantitatea unităţilor ambalate să corespundă cu cele din celelalte documente; – preţul unitar şi valoarea totală trebuie să fie în moneda precizată în acreditiv; – preţul total trebuie să fie în concordanţă cu condiţiile de livrare. Uneori se poate cere factura consulară - similară celei comerciale, însă emisă de consulatul ţării importatoare în ţara exportatoare. Documentele de transport Documentele de transport reprezintă înscrisuri prin care vânzătorul face dovada încărcării sau preluării spre încărcare a mărfurilor. În general, documentele de transport sunt: – documente tipizate; – diferenţiate pe tipuri de transport, astfel: maritim, transport multimodal, aerian, feroviar, rutier, fluvial, poştal, curier, fiecăruia fiindu-i specific un anumit tip de document de transport. Pentru a fi acceptat de bancă, acesta trebuie să îndeplinească anumite condiţii: – să nu poarte nici o clauză sau adnotare care să declare în mod expres starea defectuoasă a mărfurilor; – trebuie să fie emis de transportator sau de un agent al acestuia; – să respecte toate menţiunile din acreditiv referitoare la transport; – nu pot depăşi 21 de zile de la data emiterii lor, în caz contrar fiind considerate “vechi”.
Numele cursului
27
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar
Conosamentul maritim (Marine/Ocean Bill of Lading - B/L) Este un document, de regulă tipizat, redactat în limba engleză şi eliberat de comandantul vasului care asigură transportul respectiv. Prin el se certifică faptul că marfa a fost preluată de la expeditor spre a fi predată, în anumite condiţii stabilite de părţi, destinatarului. Dintre documentele prezentate la plată de exportator, conosamentul, din punctul de vedere al băncii, are cea mai mare importanţă, întrucât, în primul rând, constituie dovada că între cărăuş şi expeditor a intervenit un contract de transport, document prin care cărăuşul: – confirmă primirea mărfurilor; – se obligă să le elibereze la destinaţie, în anumite condiţii de termene şi timp. Conosamentul reprezintă o hârtie de valoare, un titlu reprezentativ, considerându-se că simpla posesie a conosamentului dă dreptul de posesie asupra mărfurilor. Datorită acestei proprietăţi a conosamentului, pentru banca emitentă el reprezintă gajul operaţiunii. Dacă ordonatorul refuză să plătească, banca care deţine conosamentul poate ridica mărfurile sau poate negocia valoarea lor în vederea recuperării sumei plătite exportatorului. Din punct de vedere al dreptului de transmitere a dreptului de proprietate, conosamentele pot fi: nominative: se precizează numele persoanei pentru care a fost emis; la purtător: nu este menţionat numele proprietarului; la ordin: se specifică pe conosament “a se livra la ordinul… la data…”, acest tip de conosament putând fi înstrăinat prin gir sau andosare. Precizările privind plata navlului sunt în concordanţă cu condiţia de livrare specificată în acreditivul documentar; navlul poate fi: – navlu plătit (freight paid) - transportul este plătit înainte ca expediţia să fi fost efectuată şi cade în sarcina exportatorului; – navlu plătibil la destinaţie (freight payable at destination) - semnifică plata acestuia de către importator. Alături de aceste modalităţi de plată a navlului se mai întâlnesc şi alte categorii de plăţi, care, în general, le completează pe acestea: – la valoarea mărfii (ad valorem) - practicat în cazul transportului mărfurilor scumpe; – navlu global (lump sum freight) - navlul este calculat pentru întreaga navă, indiferent de cantitatea de marfă transportată; – navlu de întoarcere (back freight) - se plăteşte pentru mărfurile neacceptate în portul de destinaţie şi returnate în portul de încărcare; – navlu mort (dead freight) - se plăteşte pentru spaţiul închiriat sau rezervat la bordul navei, dar neutilizat; – prima de navlu (primage) - se calculează ca procent asupra navlului net (max. 10%) şi se plăteşte armatorului ca stimulent pentru efectuarea Numele cursului
28
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar
transportului în cele mai bune condiţii. În afară de acestea, în textul conosamentului pot apărea anumite menţiuni în concordanţă cu Publicaţia 500: 1. set complet (full set) - această precizare este urmată de o fracţie care semnifică numărul de originale şi de copii (3/5, 5/7); 2. conosament curat (clean bill of lading) - cerinţa ca pe conosament să nu existe nici o menţiune referitoare la starea defectuoasă a mărfurilor şi a ambalajelor, precum şi lipsa unor ştersături, adăugiri, rectificări nesemnate şi neştampilate a doua oară; 3. on board - este înscrisă în deschiderea acreditivului; reflectă dorinţa ordonatorului ca emiterea conosamentului să se fi făcut după încărcarea mărfii pe navă; 4. notificaţi pe: este urmată de precizarea numelui şi a adresei persoanei pe care cărăuşul la destinaţie o va anunţa că a sosit marfa; 5. with or without transcending - menţiune legată de acceptul transbordării mărfii. De obicei nu se optează pentru transbordarea mărfii, dar dacă apare această transbordare, există posibilitatea manifestării refuzului la plata conosamentului. Scrisoarea de transport aerian Transportul mărfurilor în trafic aerian se efectuează pe baza unui contract de transport specific, denumit după caz: – scrisoare de transport aerian (Air Waybill); – notă de expediţie aeriană (Air Consignment Note); – fracht aerian. Dacă prin AD se precizează un document de transport aerian, băncile acceptă un astfel de document, oricum s-ar numi el, dacă cuprinde anumite elemente: – indică numele transportatorului şi poartă semnătura sa sau a unui agent ce acţionează în numele său; – indică faptul că mărfurile au fost acceptate pentru transport; – dacă prin AD se cere data reală a expedierii mărfurilor, aceasta trebuie menţionată expres pe document, respectiv data predării mărfii cărăuşului; – indică aeroportul de plecare şi de destinaţie; – s-au respectat toate condiţiile din AD. Acest document nu are valoare de titlu de proprietate. El nu este negociabil, se emite în 3 exemplare: unul pentru cărăuş, unul pentru cumpărător şi unul pentru vânzător.
Scrisoarea de trăsură feroviară (Railway Bill – RWB) Scrisoarea de trăsură feroviară reprezintă contractul de transport feroviar Numele cursului
29
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar
internaţional şi se socoteşte a fi încheiat în momentul în care calea ferată a primit mărfurile pentru transport, moment confirmat de data de pe ştampila staţiei respective. Scrisoarea de trăsură feroviară (model COTIF) cuprinde următoarele file: 1. originalul: însoţeşte marfa şi se eliberează destinatarului o dată cu marfa; 2. foaia de expediţie, care se întocmeşte într-un număr egal cu al căilor ferate din diferite ţări participante la transport, serveşte la decontarea transportului de către cărăuş; 3. avizul şi adeverinţa de primire care însoţesc marfa constituie document doveditor de primire a mărfii de către destinatar; 4. duplicatul scrisorii de trăsură care se eliberează predătorului - constituie dovada expedierii mărfii şi este documentul prezentat la bancă de exportator; 5. copia scrisorii de trăsură, care rămâne la staţia de expediere a mărfii. Scrisoarea de trăsură feroviară nu este transferabilă şi nu constituie un document de proprietate asupra mărfurilor. Scrisoarea de trăsură rutieră Se întocmeşte conform reglementărilor internaţionale existente şi reprezintă contractul de transport rutier internaţional. Scrisoarea de trăsură rutieră se întocmeşte în 3 exemplare: – originalul 1 - rămâne expeditorului la predarea mărfii şi constituie dovada expedierii mărfii; este documentul prezentat de exportator la bancă; – originalul 2 - însoţeşte transportul şi este eliberat destinatarului o dată cu marfa; – originalul 3 - este reţinut de cărăuş. Acest document de transport nu constituie un titlu de proprietate asupra mărfurilor, nu este negociabil sau transmisibil. Tranzitarea mărfurilor prin diferite ţări este permisă de condiţia ca acestea să rămână în autovehicul tot timpul până la destinaţie. Pentru fiecare vehicul rutier se întocmeşte şi carnetul TIR valabil pentru o singură călătorie. Acest carnet îndeplineşte două funcţii: – funcţia de document de evidenţă şi de declaraţie în vamă; – funcţia de garanţie vamală pentru mărfurile transportate. Certificatul şi poliţa de asigurare Riscurile reprezintă anumite evenimente probabile care pot surveni pe parcursul transportului mărfurilor şi care pot avea ca urmare pierderea sau avarierea totală sau parţială atât a mărfurilor, cât şi a mijloacelor de transport. Pagubele astfel apărute nu se acoperă în totalitate, ci numai acelea care se datorează unor riscuri probabile şi care sunt asigurate. În practica internaţională a asigurărilor, riscurile se împart în: riscuri asigurabile, care la rândul lor pot fi obişnuite, cum sunt: furtuna, Numele cursului
30
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar
naufragiul, eşuarea, coliziunea, aruncarea mărfurilor peste bord, incendiul, furtul, jaful; şi speciale, ca: transformări fizice (autoaprinderea, scurgerea lichidelor, spargerea sticlăriei), transformări chimice (încingerea cerealelor, ruginirea mărfurilor din fier, oţetirea vinului, alterarea cărnii) sau războaie, greve, inundaţii, cutremure; riscuri excluse - acele riscuri pentru care, în cazul când apar în timpul transportului, asigurătorul nu poartă nici o răspundere: nerespectarea regulilor de transport al mărfii respective, viciul propriu al mărfii, contrastaliile, întârzierile în livrare, capturarea, confiscarea etc. Documentul de asigurare trebuie să corespundă cerinţelor din deschiderea acreditivului documentar atât ca tip de asigurare, cât şi ca riscuri asigurate. Poliţa de asigurare atestă înţelegerea prin care asiguratul se angajează să plătească o sumă de bani în schimbul căreia asigurătorul îşi asumă anumite riscuri. Ea trebuie să aibă semnătura şi ştampila societăţii de asigurări, să fie emisă în moneda în care este emis acreditivul documentar. Intrarea în vigoare a documentului de asigurare trebuie să se facă cel târziu la încărcarea mărfurilor în mijlocul de transport. Suma de asigurat poate fi precizată în mod diferit, de exemplu: – un procent minim asigurat (acoperind cel puţin 110% din valoarea facturată a mărfurilor); – un procent fix (acoperind 110% din valoarea facturată a mărfurilor); – limita minimă şi maximă a asigurării (acoperind minimum 110%, dar nu mai mult de 130%). Certificatul de asigurare este un document în care se dau detalii despre poliţa de asigurare şi care certifică existenţa acesteia. În AD trebuie să se specifice clar tipul de asigurare cerut şi, eventual, ce riscuri adiţionale se mai doresc a fi acoperite. De exemplu: – toate riscurile (all risks); – toate riscurile, inclusiv riscurile de război, greve, tulburări şi mişcări civile (all risks incl. war risks and strike, riots and civil commotions). Certificatele de origine Sunt documente care confirmă natura, cantitatea, valoarea mărfurilor exportate, locul şi data fabricaţiei; există o declaraţie privitoare la ţara de origine a mărfii. Solicitarea certificatului se face, de regulă, când ţara exportatoare beneficiază în raport cu ţara importatoare de taxe vamale reduse sau de scutiri de taxe. Acest document este emis de Camera de Comerţ din ţara de origine a mărfurilor sau de un organism similar şi este semnat şi ştampilat de instituţia respectivă. În România, certificatele sunt eliberate de Camera de Comerţ şi sunt de două tipuri: – cu valoare generală - atestă că mărfurile sunt de origine română; – cu valoare specială - pentru ţările cu care România are încheiate protocoale privind creşterea sau reducerea de taxe.
Numele cursului
31
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar
Test de autoevaluare 3.2. 1. Conosamentele ca si scrisorile de trasura sunt documete de transport care nu pot fi negociate si nu dau drept de proprietate asupra marfurilor. Adevarat sau fals? 2. Polita de asigurare utilizata in acreditivele documetare se incheie pentru minim 110% si maxim 130% din valoarea facturata a marfurilor asigurate. Adevarat sau fals? Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 3. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 3 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 3 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 3. 1. Care sunt neconcordantele care pot aparea in documentele utilizate in mecanismul acreditivului ducumentar?
2. Aratati diferentele dintre conosamente si scrisorile de trasura
3. Ce sunt certificatele de origine?
.
Răspunsurile testelor de autoevaluare Numele cursului
32
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar
Răspuns 3.1 1. Fals, 2. Adevarat Răspuns 3.2. 1. Fals, 2. Adevarat
Bibliografie unitate de învăţare nr. 3 Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Numele cursului
33
Acreditive documentare cu clauza speciala
Unitatea de învăţare Nr. 4 Acreditive documentare cu clauza speciala Cuprins Pagina Unitatea de învăţare Nr. 4 Acreditive documentare cu clauza speciala .......................34 OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 4 ............................................................................35 4.1Tipuri de acreditive documentare cu clauza speciala......................................................35 4.2 Acreditive documebntare utilizate in reexeport .............................................................38 Lucrare de verificare unitate de învăţare nr.4 ......................................................................40 Răspunsurile testelor de autoevaluare..................................................................................41 Bibliografie unitate de învăţare nr. 4 ...................................................................................41
Numele cursului
34
Acreditive documentare cu clauza speciala
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 4 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 4 sunt: Familiarizarea cu tipurile de acreditive cu clauza speciala Sublinierea trăsăturilor caracteristice pentru fiecare tip de acreditiv cu clauza speciala
4.1Tipuri de acreditive documentare cu clauza speciala Cuvinte cheie
Acreditivul documentar reînnoibil Este acel tip de acreditiv documentar care se utilizează pentru a acoperi valoarea unui export realizat în tranşe. În cadrul acreditivului documentar reînnoibil se stabileşte valoarea totală a exportului şi valabilitatea de ansamblu a acreditivului documentar reînnoibil. Caracteristici: toate livrările sunt acoperite de un singur acreditiv documentar; plăţile se fac după fiecare livrare şi aceasta este tratată de bănci ca o livrare independentă, de regulă plata fiind la vedere. După efectuarea unei plăţi, valoarea acreditivului documentar se reîntregeşte automat (de unde şi denumirea); valoarea acreditivului este dată de valoarea unei livrări, şi nu de suma tuturor livrărilor la un loc; de aceea şi comisioanele bancare sunt mai mici; întotdeauna aceste acreditive prevăd livrări şi plăţi parţiale permise. Modul de revolvare a sumei se poate stabili în funcţie de: – timp - când în acreditivul documentar se prevede ca valoarea iniţială să se reîntregească periodic de un anumit număr de ori; – valoare - permite o revolvare la fiecare utilizare până la un plafon determinat. Din punct de vedere al relaţiei marfă livrată-plată, acreditivele documentare reînnoibile pot fi: cumulative - valoarea mai mică încasată pentru livrări mai mici poate fi recuperată prin livrări ulterioare mai mari, desigur, fără a depăşi valoarea de ansamblu; necumulative - când utilizarea acreditivului documentar nu se face decât în limita valorică strict stabilită în acreditiv pentru fiecare tranşă de marfă livrată. Mecanismul derulării: – ordonatorul solicită deschiderea unui acreditiv documentar reînnoibil, menţionând: valoarea care se reînnoieşte (de revolvare), numărul reînnoirilor corespunzător numărului de livrări, intervalele de timp la care se fac livrările, numărul de zile cerute pentru prezentarea documentelor la plată şi modul de plată (cumulativ sau necumulativ);
Numele cursului
35
Acreditive documentare cu clauza speciala
– după primirea acreditivului documentar, exportatorul livrează marfa potrivit termenilor din acreditiv şi încasează contravaloarea mărfii după fiecare livrare. De fiecare dată, prezintă tot setul de documente cerut prin acreditiv, neputând invoca faptul că un document a fost prezentat la expedierea trecută. Acreditivul documentar cu clauză roşie sau cu clauză verde (denumit şi acreditiv documentar de prefinanţare) Acest tip de acreditiv documentar îşi trage denumirea de la existenţa pe ordinul de deschidere a unei clauze înscrise în roşu. Clauza inserată în acest acreditiv documentar menţionează că beneficiarul acestui acreditiv poate să primească un anumit procent din valoarea acreditivului sub formă de avans înainte de expedierea mărfii şi deci înainte de prezentarea documentelor referitoare la marfă, beneficiarul angajându-se să prezinte setul complet de documente o dată cu livrarea mărfii respective. Dacă beneficiarul nu îşi îndeplineşte obligaţiile, respectiv nu prezintă documentele la bancă, banca avizatoare (cea care i-a dat avansul) va cere rambursarea sumei de la banca emitentă, care şi-a luat angajamentul să facă plata, iar aceasta va recupera banii de la ordonator. Acreditivul documentar cu clauză roşie poate fi utilizat ca o modalitate de finanţare a exporturilor de către importator, deoarece, cu avansul primit, exportatorul procură marfa şi o expediază (avansul poate să meargă până la valoarea totală a acreditivului documentar). În acest tip de acreditiv documentar, riscurile sunt ale importatorului. În definiţia unui acreditiv documentar cu clauză roşie există două variante. În cazul unui acreditiv documentar cu clauză roşie negarantat se cere un angajament din partea exportatorului că va folosi fondurile primite în avans în scopul stabilit. În cea de-a doua variantă - un acreditiv documentar cu clauză roşie garantat - se vor furniza exportatorului fondurile în avans contra unor recipise de depozit sau alte documente similare. Exportatorul rămâne însă proprietar pentru a putea face expedierea. O dată ce livrarea a avut loc, acreditivul documentar cu clauză roşie este utilizat pentru a returna fondurile avansate. O altă variantă este acreditivul documentar cu clauză verde. Structura de bază este aceeaşi ca şi în cazul unui acreditiv cu clauză roşie, dar bunurile sunt depozitate în numele băncii emitente, ca o garanţie suplimentară. Acreditivul documentar şi operaţiile de compensaţie În cazul operaţiilor în compensaţie, cei doi parteneri au o dublă calitate de importator şi de exportator, iar în cazul utilizării unui acreditiv documentar adaptat unor astfel de operaţii şi care poartă denumirea de reciproc, cele două părţi vor fi pe rând ordonatori şi beneficiari. Acreditivele documentare reciproce sunt întotdeauna irevocabile şi trebuie să Numele cursului
36
Acreditive documentare cu clauza speciala
fie corelate: – valoric - cele două acreditive trebuie să fie de valori egale; – în timp - cele două acreditive trebuie să fie deschise aproape simultan, stabilindu-se termene de livrare şi de prezentare a documentelor cât mai apropiate. În funcţie de clauzele speciale pe care le conţin, acreditivele documentare reciproce sunt de trei tipuri, şi anume: 1. Acreditivul documentar reciproc cu “clauza de intrare în vigoare”. Acest tip de acreditiv presupune că utilizarea primului acreditiv deschis în favoarea partenerului este condiţionată de deschiderea de către acesta a celui de al doilea acreditiv. După deschiderea celui de al doilea acreditiv, cele două acreditive devin independente: – fiecare din cei doi parteneri expediază marfa; – se întocmesc seturile de documente şi se depun la bancă în funcţie de condiţiile din acreditive; – se încasează banii pe documente. Compensaţia se referă în acest caz la faptul că partenerul care încasează primul banii îi va folosi pentru plata mărfurilor primite în compensaţie. 2. Acreditivul documentar reciproc cu clauză de valoare (à valoir). Este un tip de acreditiv documentar care se apropie cel mai mult de compensaţie, deoarece se exclude mişcarea banilor: – cele două acreditive sunt legate, în utilizarea lor, de cei doi parteneri; – valoarea primului acreditiv deschis nu este pusă efectiv la dispoziţia beneficiarului, ci se consideră că plata a fost efectuată atunci când ordonatorul primului acreditiv a depus documentele care atestă efectuarea exportului în compensaţie; – aceste două acreditive sunt de obicei domiciliate la banca emitentă a partenerului care deschide acreditivul documentar reciproc cu clauză de valoare; – pentru astfel de acreditive, băncile deschid conturi speciale în care evidenţiază primul export şi sunt închise în momentul în care s-a realizat exportul în compensaţie (pe baza documentelor care atestă acest lucru). 3. Acreditivul documentar reciproc escrow. Acest tip de acreditiv documentar reciproc cuprinde două clauze: clauza de valoare - pentru ca băncile să ţină evidenţa fondurilor - şi clauza cu valoare de garanţie, prin care banca emitentă se angajează că, dacă fondurile evidenţiate în contul numit escrow nu vor fi utilizate pentru acoperirea exportului în compensaţie, se va efectua plata în valută în favoarea beneficiarului AD.
Numele cursului
37
Acreditive documentare cu clauza speciala
Test de autoevaluare 4.1. 1. Platile cumulative si cele necumulative din cadrul unui acreditiv documentar reinoibil pot fi derulate in paralel. Adevarat sau fals? 2. Acreditivul cu clauza rosie presupune o prefinantare a exportului prin acordarea unui avans.Adevarat sau fals? 3. Nici unul din acreditivel documentare reciproce nu presupun un transfer de bani. Adevarat sau fals? Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
4.2 Acreditive documebntare utilizate in reexeport Cuvinte cheie
Reexport, transferabilitate, montaj de acreditive Acreditivul documentar transferabil Acreditivul documentar transferabil este acel tip de acreditiv care poate fi plătit în totalitate sau parţial unuia sau mai multor beneficiari secunzi, adică beneficiarul principal al acreditivului documentar poate ordona băncii emitente transferul acreditivului documentar în totalitate sau parţial. Acest tip de acreditiv documentar se utilizează în operaţiunile de reexport, de intermediere în comerţul internaţional. În practică, acreditivul documentar transferabil este utilizat atunci când primul beneficiar nu furnizează el însuşi marfa, ci se află în poziţia de intermediar, dorind din diferite considerente să transfere o parte sau în totalitate obligaţiile şi drepturile sale furnizorului real (sau furnizorilor, dacă este cazul) care apare în această situaţie în calitate de beneficiar secund. Acreditivul documentar reprezintă un singur acreditiv documentar în cadrul căruia funcţionează două relaţii de acreditiv documentar: – relaţia unui acreditiv documentar originar, în cadrul căruia ordonatorul acreditivului documentar este importatorul final al mărfii; – o relaţie în care beneficiarul principal al acreditivului documentar este ordonatorul acreditivului documentar în cadrul căruia furnizorul real al mărfii este beneficiar secund. În cadrul acreditivului documentar transferabil, transferul se face o singură dată. Menţiunea de “acreditiv documentar transferabil” se face din deschiderea acreditivului documentar (adică de la început) şi este întotdeauna un acreditiv documentar irevocabil.
Acreditivul documentar back to back sau subsidiary Când cineva (un comerciant) cumpără bunuri de la un furnizor în scopul revânzării lor către alţi agenţi economici la un preţ mai ridicat, poate folosi un acreditiv documentar back to back. Ultimul cumpărător deschide un acreditiv documentar în favoarea comerciantului intermediar, iar acesta, la rândul său, deschide un acreditiv documentar în favoarea furnizorului. Rezultatul va fi că ambele plăţi de la ultimul cumpărător la comerciantul intermediar şi de la acesta la furnizorul bunurilor vor fi făcute în deplină siguranţă către ambii beneficiari. Datorită
Numele cursului
38
Acreditive documentare cu clauza speciala
faptului că ambele plăţi se referă la aceleaşi bunuri, o parte din documentaţia aferentă exportului respectiv poate fi utilizată în ambele acreditive documentare. Băncile implicate în astfel de aranjamente vor insista ca cele două acreditive să fie utilizate prin intermediul lor, pentru a avea controlul emiterii şi confirmării ambelor acreditive. Ele vor avea, de asemenea, controlul lanţului documentar o dată ce va fi făcută expedierea mărfurilor. Furnizorul va face expedierea mărfurilor şi va prezenta documentele (documente 1) în cadrul acreditivului documentar deschis de comerciantul intermediar, cu scopul de a-şi recupera fondurile utilizate la realizarea exportului. În general, documentele vor fi prezentate la ghişeele unei reprezentanţe a băncii în ţara exportatorului. O dată ce documentele au fost verificate şi sunt în concordanţă cu cerinţele acreditivului documentar, banca va face plata, deoarece deţine documentele care atestă livrarea bunurilor şi are certitudinea că o sumă mai mare va fi plătită de ultimul cumpărător al bunurilor. Banca se va asigura că riscul de credit asupra ultimului cumpărător este satisfăcător pentru a susţine întreaga tranzacţie. Banca va primi documente adiţionale, cum ar fi facturile comerciantului care le vor înlocui pe cele ale furnizorului originar. Banca va prezenta de fapt ea însăşi documentele în cadrul celui de al doilea acreditiv documentar (documente 2 în figură). Această structură oferă fonduri comercianţilor şi angrosiştilor pentru astfel de achiziţii şi operaţii de vânzare. Lucrând doar pe diferenţa dintre preţul de cumpărare şi cel de vânzare, nu ar avea posibilitatea să susţină deschiderea unui acreditiv documentar în nume propriu. Atunci când bunurile sunt livrate unor firme mai mari, cum ar fi supermarketurile sau marii producători, desfăşurarea acestor operaţii se face pe baza solvabilităţii acestora. Acest tip de AD presupune existenţa a două AD distincte: unul de export şi unul de import. AD subsidiar se foloseşte în operaţiile de export şi intermediere în comerţul internaţional, însă, spre deosebire de AD transferabil, importatorul final al mărfii nu cunoaşte furnizorul real. În cadrul acestui AD avem: – un AD iniţiat de importatorul final în favoarea intermediarului; – un AD deschis de intermediar (care este primul beneficiar) în favoarea exportatorului real al mărfii (care este beneficiar secund). Desfăşurarea unui acreditiv back to back presupune: – cele două acreditive implicate de operaţie, deşi sunt independente, trebuie corelate valoric, dar şi din punct de vedere al termenelor de livrare şi de depunere a documentelor; – de regulă, acreditivul deschis de exportatorul intermediar în favoarea exportatorului real al mărfurilor trebuie să aibă termene de livrare mai mici şi o valabilitate mai mare, iar cel deschis de importatorul final al mărfurilor în favoarea intermediarului trebuie să aibă o valabilitate mai mică, dar un termen de livrare mai îndepărtat decât în celălalt acreditiv; – preţul unitar şi valoarea totală din acreditivul deschis de intermediar trebuie să fie mai mici decât cele din acreditivul documentar deschis în favoarea intermediarului, primul fiind plătit de obicei din cel de al doilea; – documentele cerute exportatorului real al mărfurilor trebuie să fie “neutre” şi emise de obicei la ordinul băncii intermediarului.
Numele cursului
39
Acreditive documentare cu clauza speciala
Test de autoevaluare 4.2. 1. Acreditivul documentar transferabil presepune existenta a doua acreditive in cadrul aceluiasi contract de vanzare. Adevarat sau fals? 2. Acreditivul documentar back to back este demarat de intermediarul care deschide in paralel 2 acreditive. Adevarat sau fals? Acreditivele transferabile nu pot fi transferate decat in totalitate.Adevarat sau fals? Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 4. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 4 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr.4 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 4. a. Care este principala caracteristică a AD cu clauză roşie şi care este diferenţa între acest tip de acreditiv şi cel cu clauză verde?
b. Dintre AD reciproce care nu reprezintă de fapt decontarea într-o operaţie de compensaţie ci presupune schimbul bani – documente între parteneri?
c. Care este diferenţa dintre acreditivul documentar transferabil şi acreditivul documentar back-to-back?
d. Care dintre părţile implicate în acreditivele documentare reciproce deschid primul acreditiv?
Numele cursului
40
Acreditive documentare cu clauza speciala
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns 4.1 1. Fals, 2. Adevarat, 3. Fals Răspuns 4.2. 1. Fals, 2. Fals, 3. Fals
Bibliografie unitate de învăţare nr. 4 Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Numele cursului
41
Scrisorile de credit
Unitatea de învăţare Nr.5
Scrisorile de credit Pagina Cuprins Unitatea de învăţare Nr.5 Scrisorile de credit 42 OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 5 ............................................................................43 5.1 Scrisoarea de credit comercială......................................................................................43 5.2 Alte tipuri de scrisoare de credit ....................................................................................44 Lucrare de verificare unitate de învăţare nr.5 ......................................................................47 Răspunsurile testelor de autoevaluare..................................................................................47 Bibliografie unitate de învăţare nr. 5 ...................................................................................47
Numele cursului
42
Scrisorile de credit
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 5 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 5 sunt: Înţelegerea noţiunii de scrisoare de credit Sublinierea trăsăturilor caracteristice pentru fiecare tip de scrisoare de credit utilizata
5.1 Scrisoarea de credit comercială Cambie, plata prin negociere
Aici cuvinte cheie
Este o formă de acreditiv utilizată în Anglia, Japonia şi zona de influenţă anglo-saxonă. Scrisoarea comercială de credit este acea formă de AD prin care banca emitentă adresează direct beneficiarului o scrisoare prin care acesta este autorizat, cu condiţia prezentării, până la un anumit termen, a documentelor prevăzute în ordinul de deschidere şi care atestă expedierea mărfurilor, să tragă cambii la vedere sau la termen asupra băncii emitente, aceasta angajându-se irevocabil, faţă de beneficiar sau faţă de orice bancă care negociază documentele, să le onoreze la prezentare, cu condiţia strictei concordanţe cu prevederile scrisorii comerciale. Scrisoarea comercială de credit este întotdeauna domiciliată în străinătate şi este întotdeauna irevocabilă. Specifică scrisorii de credit este plata prin negociere (derularea plăţii incumbă întotdeauna utilizarea cambiei sau a biletului la ordin). Pentru a accelera încasarea contravalorii exportului, banca emitentă acordă dreptul băncii notificatoare de a negocia documentele. În unele cazuri, banca emitentă emite şi scrisori nerestrictive, în care caz exportatorul poate negocia documentele la o bancă aleasă de el, dar corespondentă băncii emitente. Ca termene de derulare, beneficiarul scrisorii de credit prezintă băncii documentele însoţite de cambii cu scadenţa la vedere sau la termen, trase asupra cumpărătorului, a băncii emitente sau a altei persoane indicate în scrisoare. Banca negociatoare achită cambia, împreună cu documentele, le remite băncii emitente, de unde apoi îşi recuperează banii. Pentru operaţiunea efectuată, banca negociatoare percepe un comision de negociere şi îşi reţine dobânda pentru intervalul ce se scurge din momentul negocierii până în momentul încasării banilor de la banca emitentă. Costul operaţiunii de negociere este suportat de ordonator. Când cambiile au scadenţa la diferite termene, iar beneficiarul acreditivului doreşte plata imediată, le poate sconta. În acest caz, scontul este suportat de beneficiarul scrisorii de credit.
Numele cursului
43
Scrisorile de credit
Test de autoevaluare 5.1. 1.Scrisoarea comerciala de credit presupune intotdeauna includerea unui cec in setul de documente pe care exportatorul trebuie sa il depuna la banca. Adevarat sau fals? 2. Plata specifica scrisorilor comerciale de credit poate fi diferata sau prin negociere. Adevarat sau fals? Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
5.2 Alte tipuri de scrisoare de credit Aici cuvinte cheie
. operatiuni necomerciale, garantii Scrisoarea de credit (S/C) simplă şi circulară S/C simplă şi circulară constituie adaptarea S/C la operaţiuni necomerciale (turism, călătorii). S/C poate fi simplă, atunci când ordonatorul a dispus ca aceasta să fie adresată unei singure bănci, şi circulară, când este adresată mai multor bănci corespondente băncii emitente din aceeaşi ţară sau din ţări diferite, nominalizate sau nenominalizate (cumulativ şi nu alternativ). Mecanismul emiterii şi utilizării unei S/C simple sau circulare presupune: 1. existenţa unui disponibil în cont aparţinând ordonatorului S/C (sau a unor sume acordate de bancă în contul respectiv); 2. solicitarea adresată de către ordonator băncii sale, banca emitentă, să emită o S/C (simplă sau circulară) în favoarea sa, pe adresa băncilor respective; 3. în posesia S/C, al cărei purtător este, ordonatorul se poate prezenta la ghişeele oricărei bănci nominalizate (sau nu) pe S/C şi să solicite, pe baza acesteia, plata unei sume în valuta în care a fost emisă S/C; 4. utilizarea S/C de către posesorul ei, respectiv solicitarea şi încasarea unei sume de la ghişeul băncii plătitoare se fac fie prin semnarea unei chitanţe, fie trăgând un cec sau o cambie la vedere pe numele băncii emitente sau prin prezentarea unui decont de cheltuieli; 5. contra unuia dintre aceste documente, banca plătitoare eliberează suma, iar documentul respectiv este remis băncii emitente spre încasare, care îşi regrupează banii din contul ordonatorului deschis la ea.
Scrisoarea de credit “stand-by “ Cunoscută şi sub denumirea de “acreditiv stand-by”, este în esenţă o variantă a AD, iar utilizarea ei este guvernată de Publicaţia 500, iar de la 1 ianuarie 1999 a apărut ISP98 (ICC International Standby Practice) care reglementează exclusiv materia acreditivelor stand-by. (Întrucât legislaţia din SUA interzice băncilor americane de a emite garanţii materiale în favoarea clienţilor lor, acestea au utilizat instituţia S/C în acest scop. Băncile având dreptul să emită S/C, care sunt angajamentele lor proprii, le-au utilizat pentru garantarea altor obligaţii decât cele pure de plată.) Spre deosebire de garanţia bancară, în cazul S/C stand-by, debitorul principal este banca emitentă care se angajează în nume propriu, devenind obligată direct. Această plată o efectuează contra unei declaraţii din partea beneficiarului că cealaltă parte
Numele cursului
44
Scrisorile de credit
contractantă, solicitatorul (ordonatorul) S/C stand-by, nu şi-a îndeplinit obligaţiile. Textul S/C stand-by cuprinde toate elementele specifice S/C, cu deosebire că sensul lor este adaptat garantării unei obligaţii. Astfel: ordonatorul S/C este în fapt persoana care solicită acest tip de garanţii; beneficiarul S/C este cel care va fi despăgubit băneşte în cazul în care ordonatorul nu îşi îndeplineşte întocmai obligaţia asumată prin contractul comercial internaţional şi preluată în textul S/C stand-by; valoarea S/C stand-by reprezintă valoarea garanţiei şi este suma pe care o plăteşte banca emitentă a S/C stand-by beneficiarului; valabilitatea S/C stand-by este intervalul de timp în care banca s-a angajat la plată şi când beneficiarul poate solicita executarea (plata) garanţiei; condiţiile de executare a S/C stand-by sunt trecute în textul ei, iar plata se face la prima cerere şi imediat. Deseori, în afară de simpla cerere scrisă, executarea S/C stand-by implică şi prezentarea unor documente, cum sunt cambia şi biletul la ordin, întotdeauna trase asupra băncii emitente. Termenul de scrisoare de credit stand-by este utilizat pentru defini o varietate de instrumente, dintre care unele reprezintă efectiv garanţii, iar altele se apropie mai multe de acreditivul documentar obişnuit, explicat anterior. Termenul de stand-by implică posibilitatea că ceva trebuie să se întâmple sau, în cazul garantării plăţilor, nu se întâmplă înainte ca plata să fie făcută. Scrisoarea de credit stand-by este o formă de a cere garanţie şi de aceea trebuie să se facă referinţă la Regulile uniforme pentru contracte de garanţie - Publicaţia nr. 325 a Camerei Internaţionale de Comerţ, înainte de a negocia termenii unei garanţii sau emiterea uneia.
Scrisori de credit stand-by comerciale Când o scrisoare de credit stand-by este legată de o anumită tranzacţie comercială, atunci ea reprezintă o garanţie secundară pentru a susţine anumite obligaţii de plată. Acest lucru se poate utiliza, de exemplu, într-o operaţie de forfertare. Dacă primul tras nu plăteşte, beneficiarul poate fi plătit prin scrisoarea de credit stand-by, dacă întocmeşte condiţiile legate de documentele prezentate. Din punct de vedere al unei garanţii, scrisoarea de credit stand-by trebuie să respecte următoarele consideraţii: emitentul scrisorii de credit stand-by trebuie să fie solvabil; scrisoarea de credit stand-by trebuie să includă referinţe clare la tranzacţia comercială respectivă şi garanţia oferită trebuie să fie neechivocă; condiţii exprese: – garanţia oferită de scrisoarea de credit stand-by trebuie să fie irevocabilă, în caz contrar poate fi anulată unilateral de emitent; – scrisoarea de credit stand-by trebuie să fie necondiţionată, în afară de condiţiile legate de documentele aferente tranzacţiei comerciale; – dacă a fost emisă pentru o tranzacţie care poate fi valorificată, cum este cazul unei operaţii de forfetare, atunci obligaţia de plată ar trebui să fie transferabilă prin andosare; întreaga sumă garantată trebuie să fie declarată. Scrisoarea de credit stand-by trebuie să menţioneze suma totală care poate fi plătită pentru ca beneficiarul să cunoască mărimea garanţiei oferite;
Numele cursului
45
Scrisorile de credit
sumele şi scadenţele obligaţiilor individuale: – dacă scrisoarea de credit stand-by trebuie să acopere creditul principal şi dobânda aferentă, atunci sumele acoperite trebuie să fie evidenţiate separat. Dobânda trebuie menţionată clar, ca sume explicit datorate sau calculate în concordanţă cu o dobândă dată sau o marjă peste dobânda de refinanţare; – în special când o serie de plăţi viitoare sunt garantate prin scrisoarea de credit stand-by, atunci sumele ce urmează a fi plătite trebuie prezentate împreună cu datele convenite pentru aceste plăţi; perioada în care plăţile pot fi făcute în cadrul unei scrisori de credit stand-by trebuie să înceapă înaintea primei plăţi garantate şi să se încheie după ultima plată stabilită a se efectua. Dacă, de exemplu, documentele trebuie prezentate în cadrul unei scrisori de credit stand-by la un anumit număr de zile după ce o plată nu a fost efectuată de către primul debitor, trebuie să fie suficient timp pentru ca respectivele documente să fie întocmite şi prezentate; pentru beneficiarul unei scrisori de credit stand-by, condiţiile în care pot fi făcute plăţile trebuie să fie cât mai accesibile, cum ar fi, de exemplu, în oraşul acestuia, la ghişeele băncii sale şi în cadrul unei lungi perioade de timp; semnatarii unei scrisori de credit stand-by în numele şi în contul emitentului trebuie să fie împuterniciţi să-şi asume o astfel de sarcină (să facă o astfel de promisiune). Această împuternicire trebuie să fie dată printr-o rezoluţie a emitentului sau printr-un act notarial. Este clar că, dacă beneficiarul acceptă o scrisoare de credit stand-by, trebuie să fie absolut sigur că va putea respecta termenii acesteia atunci când este necesar să se facă o plată. Din punct de vedere al băncii care oferă garanţia, recuperarea sumei plătite se va face de la partea în numele căreia s-a emis scrisoarea de credit stand-by. Acest lucru se poate realiza printr-o contragaranţie sau o altă garanţie, cum ar fi, de exemplu, ipoteca asupra unei proprietăţi. Obligaţia băncii emitente continuă şi dincolo de termenul de realizare a tranzacţiei garantate, ceea ce poate însemna câţiva ani în cazul unei scrisori de credit stand-by.
Termenii garanţiei oferite pot stabili că o singură plată sau o serie de astfel de plăţi pot fi solicitate în cadrul scrisorii de credit stand-by. Preţul va fi astfel calculat în funcţie de natura obligaţiilor de plată garantate. Test de autoevaluare 5.2. 1. Scrisoarea de credit simpla sau circulara difera de cele comerciale prin faptul ca sunt utilizate in operatiuni necomerciale. Adevarat sau fals? Valoarea scrisorii de credit stand by este platita de banca emitenta ordonatorului scrisorii. Adevarat sau fals? Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 5. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început.
Numele cursului
46
Scrisorile de credit
Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 5 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr.5 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 5. 1. Explicati tipul de plata specific scrisorilor de credit.
2. Care este mecanismul unei scrisori de credit simple sau circulare?
3. Care este scopul emiterii unei scrisori de credit stand by?
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns 5.1 1. Fals, 2. Adevarat Răspuns 5.2.
1. Adevarat, 2. Fals
Bibliografie unitate de învăţare nr. 5
Numele cursului
47
Scrisorile de credit
Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Numele cursului
48
Cambia si biletul la ordin
Unitatea de învăţare Nr. 6 Cambia si biletul la ordin Cuprins Pagina Unitatea de învăţare Nr. 6 Cambia si biletul la ordin.....................................................49 OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 6 ............................................................................50 6.1 Cambia ...........................................................................................................................50 6.2 Biletul la ordin ...............................................................................................................52 Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 6 .....................................................................53 Răspunsurile testelor de autoevaluare..................................................................................54 Bibliografie unitate de învăţare nr. 6 ...................................................................................54
Numele cursului
49
Cambia si biletul la ordin
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 6 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 6 sunt: Notiunea de cambie si bilet la ordin; Cunoasterea elementelor unei cambia si a unui bilet la ordin
6.1 Cambia Aici cuvinte cheie
Cum se realizează …
Tragator, tras, beneficiar, scadenta Cambia reprezintă modalitatea de plată prin care o persoană denumită trăgător dă ordin unei persoane numite tras să plătească o sumă de bani la o anumită scadenţă. Prin esenţa sa, cambia este un act scris, deşi legea nu prevede expres; această cerinţă este subînţeleasă, deoarece cambia trebuie să conţină anumite elemente: 1. denumirea de cambie - în scopul de a avertiza pe toţi semnatarii asupra drepturilor şi obligaţiilor ce decurg din angajarea lor în obligaţia cambială; 2. ordinul pur şi simplu necondiţionat de plată a unei sume de bani; acesta, pentru a fi explicit, reprezintă voinţa emitentului de a plăti. Ordinul nu poate fi condiţionat de efectuarea unei contraprestaţii, serviciu sau efectuarea plăţii într-un anumit mod. Orice condiţionare a ordinului de plată atrage după sine nulitatea cambiei. Suma trecută pe cambie trebuie să fie înscrisă în cifre şi în litere şi se precizează moneda în care urmează să se plătească; 3. numele trasului - acesta trebuie să fie indicat pe cambie, pentru că el trebuie să plătească şi va deveni debitor cambial principal, din momentul acceptării. Trăgătorul se poate indica pe el însuşi ca tras sau poate indica mai mulţi traşi, nu alternativ, ci în mod cumulativ. Repartizarea unor cote atrage după sine nulitatea cambiei; 4. scadenţa reprezintă data la care cambia urmează să fie plătită. Data are următoarele atribute: – să fie certă, deci momentul plăţii nu trebuie să fie legat de un alt moment; – să fie fermă, unică şi posibilă. Scadenţa unei cambii are mai multe valenţe: a) poate să fie la vedere - în acest caz se consideră că prezentarea cambiei la plată trebuie să se facă în termen de 1 an de la data emiterii; b) poate să fie la un termen de la vedere - în acest caz, de la început se specifică pe cambie un termen scurt de 30-60 de zile de la prezentarea cambiei la acceptare; c) poate să fie la un anumit termen de la data emiterii. Calculul se începe din ziua următoare emiterii şi scadenţa e ultima zi a termenului calculat. Dacă se omite anul, se consideră anul emiterii cambiei. Dacă luna în care apare scadenţa a trecut în anul respectiv, atunci se consideră luna respectivă din anul următor; d) poate să fie la o dată fixă; locul unde se face plata - locul unde se obţine plata din partea trasului, iar în caz de refuz
Numele cursului
50
Cambia si biletul la ordin
la plată, este locul în care va fi acţionat în instanţă. Emitentul este cel care fixează locul plăţii şi legislaţia aplicată în caz de litigiu; beneficiarul - persoana căreia sau la ordinul căreia urmează să se plătească suma totală. În textul cambiei pot fi desemnaţi mai mulţi beneficiari cumulativ sau menţionaţi în mod alternativ şi atunci oricare dintre ei poate executa cambia. Beneficiar poate fi însuşi trăgătorul cambiei. Când în text nu e menţionată clauza “nu la ordin”, beneficiarul nu poate transmite cambia prin gir, ci prin cesiune, şi se întocmeşte un act suplimentar; 7. data şi locul emiterii cambiei - trebuie să cuprindă întotdeauna ziua, luna şi anul emiterii. Data trebuie să fie unică, certă şi posibilă. Datele imposibile sau care se află în contradicţie cu scadenţa atrag după sine nulitatea cambiei. Dacă nu e trecut locul emiterii, este considerat domiciliul trăgătorului. Dacă nici acesta nu e trecut pe cambie, aceasta este nulă; 8. semnătura emitentului trebuie să fie autografă şi să cuprindă numele şi prenumele sau denumirea firmei care a emis cambia. În cazul cambiilor în alb (care înseamnă că unei cambii îi lipseşte un anumit element din cele prezentate), trebuie să ţinem cont că: – nu poate lipsi semnătura trăgătorului; – dacă la emitere cambia poate fi incompletă, până în momentul prezentării la plată trebuie completată. Omisiunea unor anumite elemente trebuie să fie făcută voluntar. Pentru completarea cambiei trebuie să existe autorizarea prealabilă din partea trăgătorului ca beneficiarul să completeze cambia în anumite condiţii. Clauza de “negaranţie pentru acceptare” - inserată de trăgător pe cambie - îl eliberează de posibilitatea de a fi urmărit înainte de scadenţă ca urmare a faptului că trasul refuză să accepte cambia. Clauza “după aviz”, inserată de trăgător pe cambie, îl autorizează pe tras să nu facă plata decât în urma unei avizări prealabile făcute de trăgător.
Acceptarea cambiei Ordinul de plată dat de trăgător nu îl obligă cu nimic pe tras faţă de plată. Acesta devine debitor cambial în momentul în care acceptă cambia. Acceptarea este obligatorie pentru: – cambiile plătibile la un terţ sau într-o altă localitate; – cambiile plătibile la un anumit termen de la vedere; – când a fost înscrisă clauza prezentării cambiei la acceptare. Cambia va fi prezentată acceptării trasului în orice moment până la scadenţă. Acceptarea se scrie direct pe cambie, cu menţiunea “acceptat” şi semnătura trasului. Acceptarea se poate face şi pentru o parte din sumă.
Avalul Avalul reprezintă un act prin care o persoană garantează plata cambiei. Avalul este o garanţie care se dă pe faţa cambiei, şi atunci este suficientă simpla semnătură, sau pe spatele cambiei, când se scrie “pentru aval” şi se semnează de către persoana care garantează suplimentar. Avalul poate fi comercial, atunci când este dat de un agent economic, sau bancar, atunci când este dat de o bancă. Cambia poate circula prin gir sau andosare.
Numele cursului
51
Cambia si biletul la ordin
Girarea se poate face în mai multe feluri: – gir plin - sunt indicate toate elementele de identificare ale noului beneficiar; – gir în alb - nu se precizează numele noului beneficiar. Prin andosare garantarea cambiei se măreşte, pentru că fiecare girant răspunde solidar de neplata sumei la scadenţă. Vânzarea cambiei înainte de scadenţă se numeşte scontare; taxa de scont este taxa de la care se porneşte când se calculează dobânda comercială; taxa de rescont se obţine micşorând taxa de scont ce s-a încasat de către banca intermediară. Prin scont se acordă un credit celui ce solicită care este garantat cu ajutorul instrumentului în cauză. În cazul neacceptării, la scadenţă beneficiarul se adresează autorităţilor juridice care emit un document prin care se certifică refuzul la plată - “protest la cambie” - urmat de o ordonanţă de amortizare emisă de instanţa judecătorească care pune beneficiarul să-şi recupereze treptat suma după un calendar fixat de justiţie. Dacă se execută un girant pentru o plată protestată, el se poate adresa justiţiei pentru o acţiune de regres la cambie. Cambia poate conţine clauza “fără protest”, ce permite executarea trasului fără cheltuieli suplimentare. Clasificarea cambiilor: – comerciale - rezultate în urma unui contract comercial; – bancare - se folosesc când o bancă comercială a acordat un credit cumpărătorului; – documentare - se folosesc în condiţiile existenţei unui contract comercial când se solicită remiterea unor documente; – de complezenţă - stingerea sau acoperirea unei datorii de către debitor beneficiarului.
Test de autoevaluare 6.1. 1. Emiterea unei cambii este justificată de faptul că: a. Trăgătorul are o datorie faţă de beneficiar iar trasul are o datorie faţă de trăgător; b. Trasul are o datorie faţă de beneficiar şi beneficiarul are o datorie faţă de tragător; c. Trăgătorul are o datorie atât faţă de beneficiar cât şi faţă de tras; d. Beneficiarul are o datorie faţă de tras; a. b. c. d. e.
2. O cambie avalizată reprezintă o cambie: a cărei scadenţă este la vedere; a cărei valoare nominală poate fi modificată până la scadenţă; pentru care obligaţia de plată este garantată de o terţă persoană; a cărei scadenţă este la un termen de la vedere; ce urmează a fi cedată unui alt beneficiar.
Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
6.2 Biletul la ordin Cuvinte cheie
Numele cursului
Emitent, beneficiar
52
Cambia si biletul la ordin
…
Biletul la ordin este un înscris prin care o persoană denumită emitent se obligă să plătească altei persoane sau la ordinul ei o sumă de bani la o anumită scadenţă (emitent trăgător). Elementele biletului la ordin: 1. denumirea de bilet la ordin; 2. promisiunea de plată pură, simplă şi necondiţionată; 3. scadenţa e o dată certă, unică şi posibilă; atunci când nu e trecută e considerată la vedere; 4. locul unde se face plata; atunci când acesta nu e specificat este considerat locul unde sa întocmit respectivul bilet; 5. numele şi adresa beneficiarului; 6. data şi locul emiterii; 7. semnătura emitentului autografă. Atât cambia, cât şi biletul la ordin sunt utilizate în AD din mai multe motive. În primul rând, este vorba de creşterea siguranţei plăţii. Cele două titluri de credit (devize) creează drepturi şi obligaţii suplimentare pentru partenerii afacerii, astfel încât aceştia pot fi ţinuţi să-şi respecte înţelegerile iniţiale mult mai strict. De asemenea, prin faptul că atât cambia, cât şi biletul la ordin sunt instrumente ce pot fi scontate (forfetate), beneficiarul AD (exportatorul) poate intra în posesia fondurilor imobilizate în marfă mai rapid, fără a fi nevoit să aştepte scadenţa titlurilor. Reglementarea juridică a biletelor la ordin în România şi a cambiilor are la bază Legea nr. 58/1934 modificată şi actualizată prin Legea nr. 83/1994 şi Normele-cadru ale BNR nr. 6/08.03.1994 privind tranzacţiile făcute de societăţile bancare şi celelalte societăţi de credit cu cambii şi bilete la ordin.
Test de autoevaluare 6.2. 1. Numele trasului trebuie sa apara explicit pe biletul la ordin. Adevarat sau fals? Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 6. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 6 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 6
Numele cursului
53
Cambia si biletul la ordin
Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 6. a.
Mecanismul juridic al cambiei se bazează pe răspunsul la trei întrebări: Cum se explică dreptul trăgătorului de a da dispoziţie trasului să facă plata? De ce trasul trebuie să execute această dispoziţie? În ce temei beneficiarul primeşte plata?Care sunt răspunsurile?
b. Care sunt posibilităţile de utilizare a unei cambii de către beneficiar din momentul în care acesta ajunge în posesia sa?Dar ale unui bilet la ordin?
c.
Care sunt tipurile de scadenţă ce pot fi stabilite la emiterea unei cambii şi ce semnifică fiecare dintre ele?
d. Care este diferenţa între o cambie şi un bilet la ordin?
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns6.1 1.a 2.c Răspuns 6.2.
1.Fals
Bibliografie unitate de învăţare nr. 6
Numele cursului
54
Cambia si biletul la ordin
Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Numele cursului
55
Incasoul documentar
Unitatea de învăţare Nr. 7 Incasoul documentar Cuprins Pagina Unitatea de învăţare Nr. 7 Incasoul documentar ............................................................56 OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 7 ............................................................................57 7.1 Incasoul documentar: definitie, mecanism si parti implicate.........................................57 7.2. Documentele utilizate in incasoul documentar si riscuri aferente operatiei de incaso documentar...........................................................................................................................61 Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 7 .....................................................................64 Răspunsurile testelor de autoevaluare..................................................................................65 Bibliografie unitate de învăţare nr.7 ....................................................................................65
Numele cursului
56
Incasoul documentar
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 7 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 7 sunt: Înţelegerea platii prin incasou documentar Identificarea principalelor etape ale mecanismului si partile implicate intr-o plata prin incasou documentar
7.1 Incasoul documentar: definitie, mecanism si parti implicate Cuvinte cheie
Documente comerciale, livrare, plata Incasoul este reglementat prin: “Reguli uniforme privind încasările”, cunoscut şi sub denumirea Publicaţia 522. Incasoul documentar este o modalitate de plată în care băncile au rolul pur şi simplu de a trata documentele în conformitate cu instrucţiunile primite de la ordonatorul incasoului (în cazul nostru, exportatorul mărfii). În aceste condiţii, incasoul nu reprezintă altceva decât o simplă vehiculare de documente. Prin incaso se înţelege tratarea de către bănci, potrivit instrucţiunilor primite, a documentelor comerciale şi/sau financiare, în scopul de a obţine acceptarea şi/sau plata, de a remite documente comerciale contra acceptării şi/sau, după caz, contra plată sau de a remite documente în alte condiţii. Spre deosebire de AD, ID este o modalitate de plată simplă, datorită faptului că nu implică garantarea de către bănci a efectuării plăţii. ID se bazează în esenţă pe obligaţia de plată a cumpărătorului, obligaţie asumată în conformitate cu contractul comercial internaţional. În aceste condiţii, se recomandă a fi utilizat doar în situaţii în care importatorul şi exportatorul se cunosc foarte bine şi au avut relaţii de parteneriat pe o perioadă mai lungă de timp. Incasoul este mai ieftin decât AD. Elementele esenţiale specifice mecanismului incasoului: 1. operaţiunea este o simplă vehiculare de documente; 2. documentele vehiculate de bănci pot fi de două feluri: – comerciale (factură, documente de transport, de proprietate etc.); – financiare (cambia, bilet la ordin, cec, chitanţe etc.) utilizate pentru a obţine sume de bani. În funcţie de documentele vehiculate, se disting două tipuri de incasouri: – simplu - este un incaso de documente financiare neînsoţite de documente comerciale; – documentar - este un incaso de documente comerciale însoţite sau nu de documente financiare; 3. scopul operaţiunii este transmiterea documentelor comerciale sau financiare de la beneficiarul plăţii la plătitor, contra plată, acceptare sau alte condiţii. Totuşi, indiferent de felul incasoului, se poate vorbi de un caracter documentar al plăţii, în sensul că, prin vehicularea documentelor în acest mod, se urmăreşte ca destinatarul acestora să nu intre în posesia lor decât în momentul executării obligaţiei sale de plată sau a altei obligaţii similare (acceptarea cambiilor).
Numele cursului
57
Incasoul documentar
Deşi nu este garantat de către o bancă, teoretic, incasoul conferă o anumită certitudine partenerilor privind îndeplinirea obligaţiilor asumate prin contractul comercial internaţional. Cumpărătorul, văzând documentele înainte de a le plăti, are siguranţa că efectuează plata numai după ce exportatorul şi-a îndeplinit obligaţiile asumate şi a exportat marfa. De asemenea, vânzătorul, la rândul său, are siguranţa că importatorul nu va intra în posesia documentelor decât după ce le va achita. În acest sens, toate comentariile din literatura de specialitate arată clar faptul că incasoul însă nu prezintă nici o garanţie pentru exportator că importatorul va achita sau va achita de îndată documentele. (Singura obligaţie de plată a importatorului fiind cea asumată prin contractul comercial, riscurile de neîncasare sunt cele specifice unei astfel de obligaţii.) În plus, la aceste aspecte se adaugă şi faptul că, potrivit uzanţei, spezele şi comisioanele bancare sunt suportate de exportator, ceea ce ne conduce la ideea că, în cadrul acestei modalităţi de plată, avantajele sunt de partea importatorului. De aici rezultă promovarea acestei modalităţi de plată între partenerii între care există încredere reciprocă.
Principalele etape în derularea plății în ID: 1. stabilirea termenilor contractului în care se stipulează că plata se face prin ID; 2. livrarea mărfii şi întocmirea documentelor care să arate că mărfurile îndeplinesc din punct de vedere calitativ şi cantitativ condiţiile contractuale; 3. elaborarea unui set de documente însoţit de ordinul de plată: instrucţiunile pe care banca trebuie să le urmeze pentru plată sunt prezentate la banca exportatorului; 4. banca remitentă, acţionând la ordinul clientului ei, emite propriul document - ID - în care preia instrucţiunile pe care exportatorul le-a dat în legătură cu efectuarea plăţii. Acest incaso îl remite băncii importatorului, însoţit de setul de documente depus de exportator care să ateste livrarea mărfii; 5. notificarea importatorului în legătură cu faptul că documentele respective care atestă livrarea mărfii au sosit la bancă; 6. documente contra acceptare sau plată. Există două situaţii: – fie când documentele sunt acceptate ca în AD, dar nu sunt plătite pe loc, ele fiind eliberate importatorului, acesta putând să ridice marfa; – documentele care îi sunt eliberate importatorului trebuie să fie plătite; 7. importatorul, o dată aflat în posesia documentelor, poate ridica marfa; 8. după ce importatorul fie acceptă, fie plăteşte (banii sunt remişi exportatorului de către banca care i-a încasat), banca îl va notifica pe exportator dacă documentele au fost plătite sau cambia/biletul la ordin a fost acceptată.
Părțile implicate: ordonatorul (exportatorul) - clientul care încredinţează operaţiunea de încasare băncii sale, cel care stabileşte cum se face plata, ce documente trebuie să însoţească marfa, ce documente sunt plătite; banca remitentă - banca la care ordonatorul a încredinţat operaţiunea de încasare; banca însărcinată cu încasarea - orice bancă, alta decât banca emitentă, intervenind în operaţiunea de încasare; banca prezentatoare, respectiv banca însărcinată cu încasarea, efectuând prezentarea documentelor trasului; trasul (importatorul) - acela căruia îi trebuie prezentate documentele potrivit ordinului de încasare.
Numele cursului
58
Incasoul documentar
În practică, banca însărcinată cu încasarea şi banca prezentatoare pot fi una şi aceeaşi bancă, dacă documentele sunt trimise direct băncii care îl deserveşte pe tras. Noţiunile se separă atunci când banca remitentă utilizează serviciile unei alte bănci din ţara trasului (sau din apropiere) - banca însărcinată cu încasarea, care la rândul ei se adresează băncii care îl deserveşte pe tras - banca prezentatoare. I. Cel care iniţiază operaţiunea în cazul incasoului este vânzătorul - exportatorul. După expedierea mărfii, el trebuie să depună la bancă setul de documente; intervalul de depunere a documentelor trebuie să fie cât mai scurt, în aşa fel încât acestea să ajungă la destinaţie înaintea mărfii. Sosirea mărfii înaintea documentelor prezintă anumite dezavantaje pentru vânzător în cadrul acestei modalităţi de plată: – de fapt, reprezintă o prelungire a creditului pe care vânzătorul îl acordă indirect importatorului; – importatorul se poate răzgândi în legătură cu cumpărarea sau poate doar să amâne plata şi, având marfa, poate “inventa” anumite nereguli care să-i permită obţinerea unui rabat sau renunţarea la achiziţionarea mărfii (piaţa să se deterioreze şi calitatea mărfii să nu mai fie convenabilă şi, în aceste condiţii, să se prevaleze pentru amânarea, refuzul plăţii); – pot apărea cheltuieli mari de stalii, contrastalii, magazinaj; – poate apărea situaţia utilizării mărfii de către importator sau vânzării acesteia, astfel încât marfa nu mai poate fi recuperată de vânzător; – marfa se poate deteriora, nefiind utilizată de consumator/importator. Exportatorul este cel care stabileşte condiţiile concrete de derulare a operaţiunii de incaso. De fapt, întreaga operaţiune se desfăşoară din ordinul său, pe riscurile şi răspunderea sa. Din această cauză, documentele la incaso trebuie să fie însoţite de instrucţiuni de încasare pe care exportatorul trebuie să le dea cât mai clar, complet şi precis. Exportatorul este cel care iniţiază operaţiunea şi deci el este primul interesat în a da instrucţiunile necesare pentru a se lua acele decizii corecte din partea băncilor privind documentele sau contravaloarea acestora. Exportatorul trebuie să aibă un comportament activ pe toata perioada contractului. II. Cumpărătorul sau trasul în cazul unui incaso documentar este destinatarul documentelor vehiculate, căruia, conform instrucţiunilor exportatorului, banca îi solicită fie să facă plata, fie să accepte efecte de schimb sau să îndeplinească alte condiţii contra documente. Dezavantajele amânării plăţii prin operaţia de incaso: pentru vânzător: – suma încorporată în marfa vândută este imobilizată; – se pierde dobânda potenţială; pentru importator: – deteriorarea imaginii acestuia în ochii partenerului. III. Băncile îndeplinesc rolul unor prestatori de servicii la ordinul exportatorului, ele fiind remunerate pentru serviciile oferite prin perceperea unor comisioane bancare. Principala lor obligaţie este de a transmite documentele şi a încasa contravaloarea lor, cu stricta respectare a instrucţiunilor ordonatorului. Băncile, în aceste condiţii, au următoarele sarcini: – să controleze documentele, adică să verifice concordanţele dintre documentele prezentate şi cele solicitate în ordinul de încasare şi să avizeze exportatorul asupra neregulilor apărute; – să execute instrucţiunile ordonatorului în legătură cu transmiterea documentelor; – să prezinte documentele şi să obţină plata. Băncile sunt obligate, în caz de neacceptare sau neplată, să-l anunţe pe ordonator şi să se conformeze instrucţiunilor acestuia în legătură cu documentele. Dacă exportatorul nu acceptă plăţi parţiale, mărfurile vor fi eliberate în condiţiile unor
Numele cursului
59
Incasoul documentar
plăţi integrale. Importatorul refuză plăţi integrale atunci când constată lipsuri la mărfuri, diferenţe cantitative/calitative. Apare situaţia în care banca poate fi însărcinată în scopul neacceptării plăţilor parţiale, deci se impune ca importatorul să-l contacteze pe exportator şi să găsească o soluţie ce va fi comunicată băncii. Dacă apar neînţelegeri, păstrarea documentelor de către exportator pe o perioadă îndelungată atrage costuri suplimentare. Există două situaţii: se pot da instrucţiuni către bancă de eliberare a documentelor fără să se încaseze diferenţa; se menţine poziţia exportatorului şi deci documentele sunt menţinute la dispoziţia exportatorului până la noi instrucţiuni. Activităţi îndeplinite de importator: – trebuie să se conformeze înţelegerii făcute cu exportatorul; – trebuie să verifice documentele şi să se asigure de concordanţa contractului comercial cu documentele ce însoţesc marfa; – dacă unele condiţii din ID nu corespund intereselor sale, trebuie să contacteze exportatorul pentru a modifica ordinul de incaso.
Test de autoevaluare 7.1. 1. In cadrul incasoului documentar ordonatorul este importatorul care plateste in avens marfurile contractate. Adevarat sau fals? 2. In mecanismul incasoului documentar nici o institutie bancare nu isi asuma un angajament ferm de plata al exportului. Adevarat sau fals? Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
Numele cursului
60
Incasoul documentar
7.2. Documentele utilizate in incasoul documentar si riscuri aferente operatiei de incaso documentar
Cuvinte cheie
Ordin de incasare, cambie, riscuri Cambia în incasoul documentar Dacă se utilizează o cambie/un set de cambii, este necesar să se indice scadenţa, evitându-se formulări de determinare a scadenţei (de exemplu: x zile de la primirea mărfii la destinaţie). Trebuie să se identifice ce formalităţi se întocmesc când apare protestul la cambie. În cazul cambiilor acceptate, trebuie să se indice circuitul acestora: fie sunt returnate exportatorului, fie sunt păstrate de bancă până la scadenţă. Dacă sunt însoţite de documente comerciale, trebuie să se specifice condiţiile în care sunt eliberate documentele importatorului. Dacă nu se specifică, se eliberează contra plată. Costurile operaţiei sunt suportate de exportator. Ca şi în cazul AD, există o serie de avantaje legate de utilizarea cambiei. Acestea sunt: – se asigură posibilitatea de refinanţare pe termen scurt pe piaţa financiară prin scontare şi forfetare; – sporeşte siguranţa plăţii; – se asigură o promovare a exporturilor (o livrare pe credit). Documentele utilizate în operaţia de incaso Ordinul de încasare este chiar documentul denumit incaso documentar. El este întocmit de către exportator, în conformitate cu condiţiile stipulate în contractul comercial internaţional. Acest ordin de încasare cuprinde anumite elemente care trebuie stipulate de exportator, clar şi precis: a) aspecte privind părţile implicate: – numele şi adresa importatorului, respectiv domiciliul la care trebuie făcută prezentarea documentelor; – numele şi adresa băncilor implicate; – numele şi adresa exportatorului - beneficiarului incasoului; b) precizări privind elementele comerciale şi documente: – descrierea mărfii, denumire, cantităţi, preţ unitar etc.; – documentele care vor fi prezentate: factură, documente de transport, certificat de origine, certificat de asigurare etc.; – detalii privind transportul şi livrarea: referitoare la transbordări, livrări parţiale etc.; c) instrucţiuni privind condiţiile de plată: – valoarea incasoului şi moneda în care se va face plata; – marcarea faptului dacă documentele se vor preda contra plată sau contra acceptare (D/P, DAP - documente contra plată, D/A - documente contra acceptare); – dacă sunt permise plăţile parţiale;
Numele cursului
61
Incasoul documentar
d) detalii precise referitoare la ceea ce trebuie făcut, procedura ce va fi urmată în caz de neacceptare sau neplată; ordonatorul poate să indice un mandatar al său atunci când apare refuzul de plată/acceptare. Fără aceste instrucţiuni, banca nu are obligaţia să păstreze documentele respective; e) clauze privind plata incasoului - cuprind condiţiile în care documentele vor fi plătite: remitere de documente contra plată imediată a acestora, termenul imediat semnificând “cel mai târziu la sosirea mărfii”; se mai poate insera şi menţiunea “plata la prima prezentare de documente”; această precizare trebuie însă făcută în toate documentele (contract, factură); documente contra acceptare - în acest caz, setul de documente cuprinde şi o cambie cu scadenţa situată între 30 şi 180 de zile de la prezentare; cambia este acceptată de importator şi banca îi eliberează documentele, care îi permit să ridice marfa; marfa poate fi vândută, rezultând fonduri cu care importatorul plăteşte marfa la scadenţă. Avalizarea cambiei reprezintă o garanţie pentru exportator; acceptare cu remiterea documentelor contra plată - se întâlneşte în relaţiile cu Orientul Îndepărtat. Vânzătorul dă instrucţiuni băncii ca trasul să accepte o cambie trasă. Cumpărătorul însă nu poate intra în posesia documentelor până nu achită titlul; f) ultimul tip de clauze ce trebuie cuprinse în ordinul de încasare sunt cele legate de modul de întocmire şi de prezentare a documentelor. În general, acestea sunt şi se întocmesc ca în cazul AD. Alte clauze: – numărul incasoului; – modul în care se face rambursarea (telegrafic, avion etc.); – cine suportă comisioanele şi spezele etc. Riscurile derulării plăţii prin incaso Având în vedere faptul că incasoul nu implică nici o obligaţie sau garanţie a plăţii în afara obligaţiei asumate de cumpărător prin contract, putem considera că incaso prezintă o serie de riscuri serioase pentru vânzător. Exportatorul îşi execută obligaţiile stabilite prin contract, urmând ca apoi să facă demersurile necesare pentru obţinerea plăţii. Teoretic, importatorul nu poate intra în posesia mărfii decât după ce o achită, deci riscul exportatorului de a pierde marfa fără a obţine plata este, în principiu, eliminat. El rămâne însă posibil în anumite condiţii şi, alături de acesta, mai pot apărea şi altele: 1. riscul întârzierii la plată - deoarece circuitul documentelor nu este precis ca la AD şi este de durată, deci importatorul se poate prezenta mai târziu pentru preluarea documentelor contra plată; se poate solicita un rabat la preţ, o amânare; 2. riscul de neplată - neplata poate fi urmarea faptului că anumite fenomene sau evenimente îl pun pe importator în situaţie nefavorabilă şi, în consecinţă, acesta refuză plata - calitatea scăzută a mărfii; conjunctura slabă a mărfii pe piaţă; existenţa unor oferte mai avantajoase etc. Deşi este posibil prin arbitrarea litigiului în instanţă să se recupereze contravaloarea mărfii, aceasta reprezintă o operaţie dificilă; 3. riscul reducerii încasării ca urmare: fie a scăderii valorii mărfii datorită deprecierii sau chiar acceptării exportatorului de a reduce valoarea mărfii;
Numele cursului
62
Incasoul documentar
fie prin efectuarea de către exportator a unor cheltuieli suplimentare de manipulare, depozitare şi protecţie etc.; fie prin plata de către exportator a unor dobânzi neluate în calculul de eficienţă a exportatorului în situaţia în care operaţiunea este finanţată de un terţ (banca); 4. riscul pierderii mărfii: când importatorul este de rea credinţă şi şi-o însuşeşte sau o înstrăinează; în cazul în care perioada de staţionare în depozite şi costurile de depozitare sunt mai mari decât marfa în sine. Modalităţile de diminuare/contracarare a acestor riscuri I. Practicarea incasoului numai în relaţiile cu parteneri siguri, cunoscuţi. II. În condiţiile în care, dintr-un motiv sau altul, cei doi parteneri stabilesc ca marfa să fie platită prin ID, trebuie să se ţină seama de: 1. factori obiectivi: natura mărfii şi poziţia ei pe piaţă (o marfă bine cotată presupune mai puţine riscuri decât una cu o cotă slabă pe piaţă);preţul mărfii: 2. calitatea mărfii: 3. conjunctura valutară: III.Acţiuni de derulare în paralel de contracte comerciale cu mărfuri similare pe aceeaşi piaţă/prospectarea pieţei şi stabilirea unor alţi potenţiali clienţi/cumpărători. În cazul în care importatorul renunţă la marfă, să existe deja un alt cumpărător interesat de aceasta. IV.Adoptarea unei atitudini active din partea exportatorului pe tot parcursul derulării operaţiei de incaso: V. Obţinerea prin contract a unor clauze de garantare a plăţii. VI.Vinculaţia - expedierea mărfurilor pe adresa unei bănci corespondente băncii exportatorului sau pe adresa unei case de expediţie de unde mărfurile sunt eliberate numai după ce se face dovada achitării lor la bancă (nu elimină riscul ca importatorul să se răzgândească în ceea ce priveşte marfa - costuri ridicate, suportate de exportator); dacă avem de-a face cu o livrare parţială, dacă se observă că prima tranşă nu a fost achitată, următoarele tranşe vor fi suspendate. Pe tot parcursul exportului, exportatorul trebuie să fie prezent prin el sau prin prepuşi, astfel încât să nu existe moment în care să nu aibă controlul direct asupra mărfii în cauză. Test de autoevaluare 7.2. 1. Cele mai des intalnite riscuri ale operatiei de incaso documentar sunt cel de intarziere a platii si de diminuare a acesteia. Adevarat sau fals? 2. Pentru a putea incasa contravaloarea marfurilor printr-un incasou documentar exportatorul poate transmite importatorului fie o cambie fie un ordin de incasare. Adevarat sau fals?
Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
Numele cursului
63
Incasoul documentar
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 7. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 7 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 7 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 7. a.Care este rolul părţilor implicate în mecanismul incasoului documentar?
b. Care este principala caracteristică a incasoului documentar în ceea ce priveşte siguranţa plăţii?
c.
Care sunt principalele riscuri care apar în cazul în care decontarea într-un contract comercial internaţional se face prin intermediul unui incasoul documentar, pentru exportator? Dar pentru importator?
d. Care sunt principalele modalităţi de contracarare a riscurilor ce pot apărea într-un incasou documentar?
e.
Numele cursului
Cine iniţiază o operaţie de incaso documentar şi cine plăteşte comisioanele aferente unei astfel de operaţii?
64
Incasoul documentar
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns7.1 1. Fals, 2. Adevarat Răspuns7.2. 1. Adevarat, 2. Fals
Bibliografie unitate de învăţare nr.7 Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Numele cursului
65
Cecul si ordinul de plata
Unitatea de învăţare Nr.8 Cecul si ordinul de plata Cuprins
Pagina
Unitatea de învățare Nr.8 Cecul si ordinul de plata.........................................................66 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 8 .............................................................................67 8.1 Cecul ...........................................................................................................................67 8.2. Ordinul de plata........................................................................................................70 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 8 ................................................................71 Răspunsurile testelor de autoevaluare ............................................................................72 Bibliografie unitate de învățare nr. 8 ...............................................................................72
Numele cursului
66
Cecul si ordinul de plata
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 8 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 8 sunt: Înţelegerea noţiunilor de cec si ordin de plata Familiarizarea cu caracteristicile cecului si ordinului de plata Recunoaşterea pricipalelor tipuri de cec
8.1 Cecul Aici cuvinte cheie
Cum se realizează …
Cecul este instrumentul de plată prin care trăgătorul, titular al unui cont la bancă, dă ordin necondiţionat ca banca să plătească o anumită sumă de bani către un beneficiar din disponibilul său în cont. Cecul este reprezentat de un formular tipizat, fiind inclus în carnete de cecuri de 25, 50, 100 file. Utilizarea cecului este guvernată de Legea cecului din 1934. Părţile implicate: 1. trăgătorul este cel care ordonă plata (persoană fizică sau juridică); 2. trasul este întotdeauna o bancă, fie că e banca la care trăgătorul are deschis un cont, fie că e una corespondentă; 3. beneficiarul - persoana fizică sau juridică indicată de trăgător în favoarea căreia se va face plata. Aspecte implicate: – trasul (banca) nu plăteşte fără a avea un ordin; – presupune existenţa unei înţelegeri între trăgător şi bancă privind disponibilul din care se va face plata; – presupune existenţa unui disponibil în contul trăgătorului. Cecul este întotdeauna plătibil la vedere. Elementele cecului: 1. denumirea de cec; 2. ordinul pur şi simplu necondiţionat de a plăti; 3. suma trecută în cifre, litere şi moneda în care se va face plata; 4. numele trasului; 5. locul plăţii (dacă nu se specifică, este sediul trasului); 6. locul şi data emiterii; 7. semnătura emitentului autografă.
Tipuri de cecuri: 1. după modul în care este trecut beneficiarul: – nominative - situaţie în care beneficiarul este trecut în mod expres şi cecul se achită numai acestuia; sunt transmise de obicei prin cesiune; – la purtător - caz în care nu se menţionează expres numele beneficiarului, cecul putând fi încasat de orice persoană care îl deţine;
Numele cursului
67
Cecul si ordinul de plata
– la ordin - se menţionează numele beneficiarului şi menţiunea la ordin care dă dreptul acestuia să transmită cecul altei persoane prin gir; 2. după modul de încasare: – cecuri barate utilizate pentru plata într-un cont bancar al beneficiarului (reprezintă cecuri de virament - neputând fi plătite în numerar) şi, în cazul cecului documentar, atunci când trăgătorul condiţionează plata de prezentarea anumitor documente la bancă. Bararea poate fi: - generală - nu sunt menţiuni între cele două linii paralele şi atunci banca nu poate plăti decât unei bănci sau unui client al său. Acest cec poate circula prin andosare; - specială - atunci când se scrie denumirea băncii unde se efectuează plata; – cecuri nebarate - în cazul acestor cecuri se poate plăti în numerar la ghişeul băncii sau în cont, fără nici o restricţie. Exemplu de cec special: cecul certificat este cecul care poartă specificarea expresă a existenţei provizionului la banca trasă. Cecul de călătorie este cec cu valoare fixă imprimată pe formularul cecului. El este emis de bănci şi vândut clienţilor pentru a înlesni lichidităţile în călătorii, pentru a înlocui cash-ul în deplasările în străinătate. Protecţia acestui tip de cec se asigură prin semnătură.
Mecanismul plății prin cec Mecanismul plăţii prin cec este diferit în funcţie de tipul de cec, şi anume: cecuri primite de beneficiar direct de la trăgător şi care poartă numele de cecuri personale; cecuri trase de bănci asupra altor bănci denumite cecuri bancare; cecuri de călătorie.
Mecanismul cecului personal Cecul este un instrument de plată plătibil numai la vedere. Aceasta înseamnă că termenul de prezentare la plată se calculează în zile şi variază de la ţară la ţară. În cazul României, acesta poate fi de maxim 8 zile pentru plăţile din aceaşi localitate în 15 zile în celelalte cazuri. Fiind un titlu de credit ce poate circula prin gir sau andosare, cecul prezintă particularitatea că toţi cei ce s-au obligat într-un moment sau altul la plata acestuia (trăgător, giranţi) să rămână obligaţi şi să răspundă solidar în ceea ce priveşte plata cecului respectiv. Mecanismul cecului personal presupune câteva etape, şi anume: titularul unui cont la o bancă aflat în situaţia de a face o plată completează fila de cec cu suma şi numele beneficiarului; cecul este transmis direct beneficiarului de către trăgător, beneficiarul aflat în posesia filei de cec se prezintă la ghişeul băncii spre încasarea acestuia; banca beneficiarului execută plata prin preluarea filei de cec şi remiterea acesteia băncii trase, care debitează contul trăgătorului şi achită băncii plătitoare valoarea cecului. În urma acestei operaţiuni, banca beneficiarului face plata către acesta.
Mecanismul plății prin cecuri bancare În acest caz, terţul ordonator are un disponibil la bancă şi îi transmite acestuia ordinul să tragă un cec asupra băncii beneficiarului (banca trasă).
Numele cursului
68
Cecul si ordinul de plata
Banca trăgătoare (numită şi banca ordonatorului) trage un cec beneficiarului şi îl transmite acestuia; simultan debitează contul ordonatorului cu valoarea cecului emis şi transmite suma de bani băncii beneficiarului. Beneficiarul cecului se prezintă la banca trasă şi încasează contravaloarea cecului emis de banca trăgătoare.
Mecanismul plății prin cecul de călătorie Beneficiarul unui cec de călătorie achită băncii suma corespunzătoare şi poate cere plata oricărei bănci din lume care cumpără astfel de cecuri. Băncile care cumpără cecuri de călătorie le achită imediat şi îşi recuperează banii remiţând cecurile băncii care le-a emis. Achiziţionarea unui cec de călătorie se poate face în două moduri: prin cumpărarea unui cec de călătorie prin achitarea cash a sumei înscrise pe el; prin constituirea unui cont la banca comercială care vinde cecul, care e utilizat în vederea acoperirii cecului de călătorie (cecul e utilizat în străinătate, urmând ca sumele cheltuite să fie decontate din contul respectiv, acesta fiind şi purtător de dobândă). Eurocecurile sunt cecuri cu limită de sumă, dar care nu au valoare imprimată şi sunt vândute sub forma unui carnet de cecuri în alb. Beneficiarii completează suma, aceasta fiind trasă din contul deschis la banca menţionată pe cec. Eurocecurile au ataşate o carte de garanţie cu elemente care asigură băncii plătitoare garanţia recuperării banilor de la banca emitentă. Cecurile VISA sunt mai recente şi, spre deosebire de eurocecuri, beneficiarul nu le achită în totalitate de la început, iar când primeşte carnetul, achită doar o parte, diferenţa neachitată fiind preluată din contul său când cecurile sunt primite de la băncile plătitoare. Cecul electronic Cecul electronic reprezintă un instrument de plată electronică care elimină existenţa suportului de hârtie în decontarea tranzacţiilor internaţionale, înlocuind cecul tradiţional cu un echivalent electronic. Cecul electronic a fost creat de către un consorţiu condus de către Citibank – Financial Services Technology Consortium, pornind de la ideea de a găsi un instrument care să păstreze toate caracteristicile cecului tradiţional paralel cu îmbunătăţirea anumitor funcţiuni şi care, în plus, să permită efectuarea plăţilor prin Internet. Proiectul e-checks îmbunătăţeşte securitatea decontărilor efectuate prin cecul clasic pentru că permite utilizarea unui sistem de cifrare a mesajelor, participanţii beneficiind de confidenţialitate. Suplimentar, e-checks permit reducerea timpilor de tranzacţie. Tot circuitul documentelor este înlocuit cu un circuit al mesajelor electronice între debitor, creditor şi băncile acestora. În acelaşi timp sunt utilizate semnăturile electronice care sunt criptate şi protejate prin sisteme specifice de criptografiere.
Test de autoevaluare 8.1. 1. Cecul reprezinta o modalitate de plata care presupune o scadenta de cel putin 1 luna. Adevarat sau fals? 2. Caracteristic plăţii prin cec îi este: a. Tragătorul este intotdeauna o bancă; b. Tragătorul are întotdeauna o datorie faţă de beneficiar; c. Trasul este o bancă; d. Beneficiarul are la rândul său o datorie faţă de trăgător; e. Beneficiarul are o creanţă asupra trăgătorului. A(b, c, e); B(a, b, c, d, e,); C(a,b,d); D(c, d, e); E(a, b,e)
Numele cursului
69
Cecul si ordinul de plata
3. Cecurile de calatorie trebuie incasate numai de la banca emitenta. Adevarat sau fals? Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
8.2. Ordinul de plata Aici cuvinte cheie
Cum se realizează …
Cea mai simplă modalitate de a realiza o plată o reprezintă transmiterea unei sume de bani de la o persoană, care e datoare, către o altă persoană, care e titulara creanţei respective. Ordinul de plată se realizează prin intermediul unui parcurs bancar, deosebindu-se astfel de plata obişnuită - cash. Ordinul de plată reprezintă dispoziţia dată de ordonator unei bănci de a plăti o sumă determinată în favoarea beneficiarului, în vederea stingerii unei obligaţii băneşti. În România, reglementarea ordinului de plată este asigurată de Regulamentul nr. 8/19.08.1994 privind ordinul de plată şi de Normele-cadru nr. 15/19.08.1994 elaborate de BNR. Caracteristicile ordinului de plată: 1. relaţia de plată apare numai ca urmare a unei datorii preexistente; 2. operaţiunea este iniţiată de plătitor (ordonatorul), care stabileşte şi condiţiile de desfăşurare a operaţiunii; 3. este revocabil (poate fi retras, instrucţiunile pot fi modificate de ordonator); 4. presupune existenţa unui provizion bancar. Din punct de vedere al modului de efectuare a plăţii, ordinul de plată poate fi: ordin de plată simplu - încasarea nu este condiţionată de prezentarea nici unui alt document; ordin de plată documentar - încasarea este condiţionată de prezentarea unor anumite documente, precizate dinainte. Participanţii la operaţiune sunt: ordonatorul - cel care are o datorie de plătit; beneficiarul - cel în favoarea căruia se face plata; o bancă sau mai multe bănci - sunt doar prestatoare de servicii, asigurând manipularea corectă a valorilor întrebuinţate şi solicitând efectuarea plăţii. Acestea pot fi: ordonatoare sau plătitoare. Documentul „Ordin de Plată” conţine: numele şi adresa ordonatorului; numele şi adresa beneficiarului; denumirea şi adresa băncii ordonatoare; data emiterii; ordinul de a plăti (“veţi plăti”); suma de plătit; motivul plăţii; documentele necesare în cazul ordinului de plată documentar; modul de plată (letric, telegrafic, electronic);
Numele cursului
70
Cecul si ordinul de plata
semnăturile băncii ordonatoare sau semnătura persoanei autorizate de firma ordonatoare. Riscurile utilizării ordinelor de plată: inexistenţa disponibilului ordonatorului în cont; neindicarea corectă a numelui beneficiarului, precum şi a contului acestuia la banca unde urmează să fie transferaţi banii; lipsa ştampilei, a semnăturii etc. Transmiterea ordinului de plată se poate face letric, telegrafic sau prin sistemul SWIFT. Aceasta reprezintă cea mai modernă şi rapidă modalitate de a face plata prin virament. Viramentul reprezintă modalitatea de plată cea mai utilizată în tranzacţiile internaţionale între companiile din ţările dezvoltate.
Test de autoevaluare 8.2. 1.Ordinul de plata presupune un transfer bancar de fonduri facut de o banca in numele clientului ei din fonduri proprii băncii. Adevarat sau fals? 2. Plata prin ordin de plată este irevocabilă. Adevărat sau fals?
Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 8. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 8 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 8 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 8. 1. Arataţi care sunt caracteristicile cecului.
Numele cursului
71
Cecul si ordinul de plata
2. Arătaţi particularităţile plăţi prin cec în funcţie de tipul de cec utilizat.
3. Care sunt caracteristicile ordinului de plata?
Pentru răspunsurile studenţilor lăsaţi spaţii adecvate între întrebări.
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns 8.1 1. Fals, 2. A, 3. Fals Răspuns 8.2. 1. Fals; 2. Fals
Bibliografie unitate de învăţare nr. 8 Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Numele cursului
72
Contrapartida ca modalitate de plată
Unitatea de învăţare Nr. 9 Contrapartida ca modalitate de plata Cuprins
Pagina
Unitatea de învățare Nr. 9 Contrapartida ca modalitate de plata ...................................73 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 9 .............................................................................74 9.1 Contrapartida ca modalitate de plată .......................................................................74 Lucrare de verificare unitate de învățare nr.9 .................................................................78 Răspunsurile testelor de autoevaluare ............................................................................79 Bibliografie unitate de învățare nr. 9 ...............................................................................79
Numele cursului
73
Contrapartida ca modalitate de plată
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 9 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr.9 sunt: Înţelegerea noţiunilor de compensatie in comerţul internaţional Familiarizarea cu tipurile de compensaţie utilizate ca modalitate de plată
9.1 Contrapartida ca modalitate de plată
Compensaţie, contrapartidă, barter, cliring
Cuvinte cheie
Cum se realizează …
În mod tradiţional, s-a recurs la contrapartidă pentru a facilita comerţul în situaţiile în care cumpărarea de mărfuri cu bani lichizi sau pe credit se dovedea a fi dificilă. În acest sens, contrapartida reprezintă piaţa de ultimă instanţă. Însă, după cum vom vedea în acest capitol, aceasta nu este întreaga problematică. Diferite forme de contrapartidă şi barter sunt în prezent des întâlnite în ţări dezvoltate, precum Statele Unite şi cele din Europa. De regulă, contrapartida utilizează mărfuri, materiale, bunuri prelucrate sau semiprelucrate ca mijloc de schimb, în locul monedei. S-a estimat că 10-15% din comerţul mondial se realizează sub forma contrapartidei. Însă nu există posibilitatea de a verifica veridicitatea acestei informaţii, întrucât contrapartida se regăseşte într-o varietate de tranzacţii comerciale, de la schimbul de produse vegetale între cultivatori învecinaţi, la arme în valoare de miliarde de dolari obţinute contra exportului de petrol. Circa 100 de ţări au stabilit reglementări ce guvernează contrapartida, arătând că recurgerea la aceasta este destul de răspândită. La contrapartidă s-a recurs pe scară largă în ţările din fostul bloc sovietic, dar şi în alte ţări cu economie centralizată. Diverse forme ale contrapartidei sunt încă utilizate în aceste ţări şi pe alte pieţe emergente din întreaga lume. Printre avantajele sale, se numără: stimulează cererea pentru produsele industriilor controlate de stat; creează o piaţă pentru surplusul de produse sau pentru produsele de slabă calitate; echilibrează comerţul în situaţiile în care se înregistrează un dezechilibru în favoarea furnizorilor din ţările dezvoltate; compensează restricţionarea creditului comercial. Contrapartida cu siguranţă nu este o soluţie “standard” pentru finanţarea comerţului internaţional. Fiecare tranzacţie este diferită, existând şi nenumărate
Numele cursului
74
Contrapartida ca modalitate de plată
neajunsuri. Reglementările şi convenţiile privitoare la contrapartidă sunt puţine. Cu toate acestea, operaţiunea facilitează comerţul în situaţiile în care acesta nu s-ar fi putut derula altfel şi, în plus, poate fi avantajoasă pentru părţile implicate, inclusiv băncile şi intermediarii care structurează aceste tranzacţii. Cele mai frecvente structuri sunt prezentate în secţiunile următoare. 1. Barterul Indicele valoric Schimbarea unor mărfuri contra altor mărfuri între două părţi se numeşte barter. Dar rămâne problema valorii mărfurilor fiecăreia dintre părţi şi a metodei de evaluare utilizate. Cum poate fi comparată, de exemplu, valoarea unei livrări de cherestea cu cea a unei partide de petrol, a unei partide de grâu cu a unei partide de îmbrăcăminte? Problema poate fi rezolvată atunci când mărfurile în cauză se tranzacţionează pe o piaţă reglementată. În cazul în care petrolul este schimbat contra unor bunuri importate, valoarea petrolului se stabileşte în funcţie de preţul cotat al petrolului la bursele din Londra sau Rotterdam, de exemplu, la cursul dintr-un moment şi loc convenit. În mod asemănător se va proceda în cazul metalelor, mineralelor, ceaiului, cafelei, soiei etc. Dacă mărfurile nu se tranzacţionează pe o piaţă reglementată sau nu există un mecanism de referinţă pentru stabilirea preţului, general acceptat, atunci preţul devine un subiect de negociere, pentru a se ajunge la o soluţie acceptată de ambele părţi. Stabilirea unui indice valoric - raport al valorilor - este un aspect esenţial al oricărei operaţii de contrapartidă. Principalele aspecte de care trebuie să se ţină seama într-o operaţiune de barter sunt următoarele: Riscul de livrare După stabilirea preţului, livrarea devine principala preocupare. Ca şi în cazul altor operaţiuni, riscul de livrare poate fi acoperit pe piaţa asigurărilor comerciale, ceea este satisfăcător, cu condiţia ca un asigurător să fie pregătit să îşi asume un astfel de risc, probabil pe baza experienţei anterioare. În cazul în care asigurătorul nu deţine o astfel de experienţă, iar vânzătorul nu a mai derulat astfel de operaţiuni, nu se va încheia o asigurare. Se poate obţine o garanţie din partea unui terţ sau, atunci când mărfurile exportate sunt proprietatea unui guvern, minister sau organism de stat, se poate acorda o garanţie guvernamentală din partea ţării exportatoare. Deseori nu se obţine nici o garanţie, caz în care sincronizarea devine esenţială. Eşalonarea corespunzătoare a livrărilor Graficul livrărilor este un factor-cheie al livrării şi implicit al siguranţei tranzacţiei. Dacă una din părţi are o nevoie mai urgentă de mărfurile în cauză decât partenerul - ceea ce se întâmplă în cazul importurilor de petrol, alimente şi armament - atunci acesta este dispus să efectueze primul exportul pentru a genera fondurile necesare pentru iniţierea tranzacţiei. Dacă partenerul care livrează primul o partidă de mărfuri este sigur că importatorul va efectua la rândul său exportul, atunci riscul de livrare poate fi acoperit. În ambele cazuri, una din părţi va trebui să îşi asume un risc în privinţa partenerului. Această situaţie nu este ideală şi, de aceea, în cazul unei prime tranzacţii între respectivii parteneri, se apelează la un intermediar în care ambele
Numele cursului
75
Contrapartida ca modalitate de plată
părţi au încredere. Un asemenea intermediar va acţiona ca depozitar al mărfurilor părţilor implicate, acesta ocupându-se de efectuarea plăţii la livrare pe baza acreditivelor deschise de fiecare din parteneri în favoarea celuilalt. Eliminarea riscurilor cu privire la cantitate şi calitate Aceste riscuri pot fi acoperite apelând la o agenţie de inspecţie, care va trimite un expert evaluator să testeze şi/sau să măsoare mărfurile înainte de expediere şi să emită un certificat de inspecţie sau un “raport constatator curat”, care să ateste faptul că mărfurile îndeplinesc condiţiile de cantitate şi calitate. Casele de comerţ - soluţia rezolvării problemelor Sunt puţine şanse ca părţile implicate într-o operaţiune de barter să îşi deruleze activitatea în domenii complementare. Un vânzător de blănuri, de exemplu, probabil nu va avea nevoie de obiectele de plastic oferite drept contrapartidă. Revânzarea unor asemenea mărfuri presupune consum de timp şi, în plus, identificarea unui cumpărător dispus să ofere un preţ rezonabil pentru cantitatea respectivă se pot dovedi dificile. Pentru a depăşi acest gen de probleme, casele de comerţ se constituie adesea ca parteneri în operaţiunile de barter. O casă de comerţ cu experienţă în operaţiuni de contrapartidă poate efectua evaluarea mărfurilor primite la schimb şi poate dispune de ele în numele partenerului principal al tranzacţiei. Dacă, de exemplu, unui vânzător de haine i se oferă instrumente chirurgicale, casa de comerţ va găsi un cumpărător pentru acestea, va negocia preţul şi va organiza livrarea şi plata. În companiile de mari dimensiuni, această funcţie poate fi îndeplinită de o subsidiară specializată, în special dacă respectiva companie îşi comercializează mărfurile în zone în care contrapartida apare adeseori ca o soluţie pentru plata importurilor. Utilizarea depozitelor de garantare Barterul, în forma sa pură, se întâlneşte rar, din cauza faptului că este groaie corelarea tranzacţiilor din cadrul acestuia. Este mai facilă folosirea exportului din ţara mai slab dezvoltată pentru obţinerea fondurilor care ulterior sunt utilizate pentru a finanţa importurile. Cu alte cuvinte, încasările din export sunt deja deţinute înainte de efectuarea importului corespunzător. În aceste cazuri, fondurile obţinute din export sunt păstrate într-un depozit de garantare, un cont cu destinaţie exclusivă deschis la o bancă internaţională, din care se vor plăti importurile. Fondurile vor fi eliberate din depozitul de garantare numai după ce vânzătorul mărfurilor importate îndeplineşte anumite condiţii prestabilite. 2. Contrapartida Contrapartida reprezintă o tehnică ce a fost utilizată pe scară largă în unele ţări, fiind relativ flexibilă, dar putând implica elemente disparate. Un cumpărător, cel mai probabil un guvern sau o unitate aflată în proprietatea statului dintr-o ţară în curs de dezvoltare intenţionează să cumpere anumite bunuri de capital. El va efectua achiziţia în condiţiile în care o parte din exporturile sale se vor face în contul plăţii parţiale sau totale a importului de bunuri de capital. Contractul de vânzare a bunurilor de capital şi cel de cumpărare a mărfurilor în contrapartidă sunt separate,
Numele cursului
76
Contrapartida ca modalitate de plată
dar au o legătură între ele. Ele pot fi încheiate în contextul unui acord-cadru care va cuprinde cele două contracte. 3. Acordurile buy-back şi off-take Numită uneori şi compensare, această tehnică poate fi uneori utilizată pentru plata unor bunuri şi echipamente de capital necesare unei fabrici. Produsele realizate de fabrica respectivă sunt preluate în contul plăţii. Este puţin probabil ca întreaga contravaloare a bunurilor de capital să fie plătită în produse off-take. 4. Conturi de cliring bilaterale şi operaţiuni switch Aceste tehnici mult discutate şi rar realizate presupun contrapartida la nivel macro. Iată maniera de funcţionare. Două ţări convin să exporte şi să importe una de la cealaltă. Pentru a urmări fluxul de mărfuri şi bani, se deschid la băncile centrale ale celor două ţări conturi bilaterale de cliring în care se înregistrează operaţiunile. Valoarea fiecărei livrări de mărfuri în orice direcţie este înscrisă în cont, de regulă în $, euro sau altă valută convertibilă. Aceste acorduri bilaterale includ şi o echilibrare periodică a conturilor. Dacă există un surplus într-un sens sau în celălalt, atunci se va efectua o plată la valoarea surplusului pentru a aduce conturile la zero. În mod evident, este necesar un nivel ridicat de centralizare în fiecare ţară sau acestea să convină să schimbe numai produse ale întreprinderilor de stat, domeniu în care guvernele respective controlează producţia, livrarea şi plata. Este posibil să se producă un dezechilibru care, din anumite motive, nu poate fi rectificat, rămânând un credit neutilizat la banca centrală. În acest caz, presupunând că fondurile sunt efectiv disponibile, pot fi utilizate de alţi exportatori care doresc să vândă în ţara parteneră, operaţiunea numindu-se switch. Aceasta este o operaţiune cu aport valutar, presupunând utilizarea unor disponibilităţi valutare apărute într-o relaţie comercială pentru balansarea unei alte relaţii comerciale aflate în deficit. Printr-o combinare inteligentă a celor două operaţiuni, iniţiatorul operaţiunii poate obţine un surplus (aportul valutar), denumit agio.
Test de autoevaluare 9.1. 1. Contrapartida ca modalitate de plata poate fi utilizata numai intre agenţi economici privaţi. Adeărat sau fals? 2. Unul din cele mai importante aspecte legate de contrapartida ca modalitate de plată este stabilirea unui indice valoric care să permit stabilirea cantiăţilor de marfă echivalente ca valoare. Adevărat sau fals?
Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
Numele cursului
77
Contrapartida ca modalitate de plată
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 9. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 9 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr.9 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr.9. 1. Analizati aspectele importante legate de realizarea unui barter.
2. Explicate ce reprezintă acordurile buy back si take off
3. Arati care sunt tehnicile de realizare si cum functioneaza acestea in cazul contrapartidei la nivel macroeconomic.
Numele cursului
78
Contrapartida ca modalitate de plată
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns 9.1
1. Fals 2. Adevarat
Bibliografie unitate de învăţare nr. 9 Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Numele cursului
79
Finantarea comertului international
Unitatea de învăţare Nr. 10 Finanţarea
comerţului
internaţional Cuprins
Pagina
Unitatea de învățare Nr. 1 0 Finanțarea comerțului internațional .................................80 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 10 ...........................................................................81 10.1 Fundamentarea deciziei de creditare ......................................................................81 10.2. Tehnici de finantare pe termen scurt......................................................................84 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 10 ..............................................................86 Răspunsurile testelor de autoevaluare ............................................................................86 Bibliografie unitate de învățare nr. 10 .............................................................................87
Numele cursului
80
Finantarea comertului international
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 10 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 1 sunt: Înţelegerea noţiunilor de finanţare, rating de credit Familiarizarea cu tipologia creditelor
10.1 Fundamentarea deciziei de creditare Credit, rating de credit
Aici cuvinte cheie
Pentru contractarea unui credit legat de realizarea importului sau exportului, precum şi pentru plata serviciilor aferente operaţiunii de import sau export, solicitantul (o firmă producătoare, un intermediar) se adresează băncii comerciale cu care procedează la fundamentarea unei decizii de creditare.
Etapele procesului decizional Cum se realizează …
1. 2. 3. 4.
analiza managerială şi economico-financiară a firmei solicitante; analiza efectivă a creditului solicitat; analiza resurselor de creditare ale băncii şi adoptarea deciziei de creditare; analiza periodică a calităţii portofoliului de credite, în funcţie de utilizarea şi rambursarea la timp a creditelor. Băncile comerciale care acordă credite în valută pentru export sau import impun solicitanţilor unor astfel de credite furnizarea unor informaţii diverse, din care să rezulte modul în care este condusă firma şi performanţele sale economice şi financiare. Pentru a face această analiză, banca cere un set de documente sau solicită analiza inspectorilor bancari. Documentele pe care trebuie să le depună o firmă la bancă sunt:cererea de credit;documentele de constituire a societăţii comerciale;bilanţul contabil;planul de trezorerie;situaţia creanţelor şi obligaţiilor;bugetul de venituri şi cheltuieli;situaţia contractelor ferme de export şi import;lista garanţiilor - banca comercială solicită documente din care să rezulte:tipul de garanţie propus de firmele care cer credite;dreptul lor de proprietate asupra bunurilor cuprinse în garanţie;valoarea reală a acestor bunuri. Sunt considerate garanţii: depozitele bancare; bunuri procurate din credit; valori imobiliare sau mobiliare; creanţe deţinute de debitori faţă de alte firme; în unele situaţii, garanţii din partea altor bănci sub formă de scrisori de garanţie bancară. Pentru majoritatea tipurilor de garanţii, banca creditoare încheie cu solicitantul contracte: de gaj, de depozite bancare, de cesiune şi de garanţie imobiliară, specificându-se baza legală şi
Numele cursului
81
Finantarea comertului international
obligaţiile firmelor creditate de a păstra în bune condiţii bunurile gajate şi de a le folosi, în caz de producere a riscului, la rambursarea creditului respectiv. Contractele respective însoţesc contractul de credit final, încheiat după adoptarea definitivă a deciziei de creditare.
Ratingul de credit Ratingul reprezintă procesul de evaluare a riscului ataşat unui titlu de creanţă sintetizat printr-o notă sau calificativ, permiţând astfel efectuarea unui clasament în funcţie de caracteristicile titlului în cauză şi ate garanţiilor emitentului. Ratingul este deci un element al procesului de decizie în ceea ce priveşte investiţia/ acordarea creditului. Ratingul se realizează pe baza informaţiilor furnizate de emitent şi din alte surse disponibile pe piaţă. Prin intermediul ratingului se poate obţine o clasificare calitativă a celor ce apelează la bănci sau la pieţele financiare cu ajutorul unor criterii de evaluare. Cele mai cunoscute agenţii de rating de credit sunt Standard&Poor (S&P) şi Moody’s Investors Service (Moody’s). Cele două agenţii utilizează sisteme de acordare a notelor diferite, însă acestea sunt direct comparabile.
Clasificarea creditelor 1. În funcţie de persoana juridică care acordă creditul, acesta poate fi: - credit comercial – poate fi acordat pentru import sau pentru export. Exemplu: creditul furnizor este un credit în marfă, evaluat în bani, acordat de întreprinderea importatorului şi este utilizat ca instrument de promovare a exporturilor; - credit financiar – credit acordat de un organism financiar sau o bancă (pe plan intern). 2. În funcţie de participanţii la operaţiunea de creditare: - credite guvernamentale – participanţii sunt state sau organe ale statului; - credite bancare – acordate de către bănci; - credite acordate de instituţii financiare internaţionale; - credite acordate de sindicatele bancare – se acorda in eurovalute si se numesc euroobligaţiuni sau eurocredite. Sindicatul bancar este o uniune de bănci, fără personalitate juridica care acorda credite cu valoare foarte mare. 3. Din punct de vedere al duratei de acordare a creditului: - credite pe termen scurt (3 – 5 ani); - credite pe termen mediu (5 – 8 ani); - credite pe termen lung (mai mare de 8 ani). 4. Din punct de vedere al costului: - credite cu dobândă fixă – credite acordate pe baza unor linii de credit, credite acordate sub formă de avans, credite pentru descoperire de cont în valută; - credite cu dobândă variabilă. Elementele acordării şi rambursării creditelor 1. Plafonul creditului – suma sau valoarea acceptată de finanţator pentru un anumit Numele cursului
82
Finantarea comertului international
client. Ea depinde de o serie de condiţii ce trebuie îndeplinite de client sau solicitantul creditului, iar criteriul de maximizare a creditului respectiv este bonitatea solicitantului. 2. Durata de acordare a creditului – depinde de: scopul creditării, de poziţia firmei beneficiare pe piaţă. Cuprinde perioada din momentul acordării creditului sau al primei tranşe şi până în momentul rambursării integrale. Durata de acordare cuprinde 3 perioade distincte: - perioada de utilizare sau de tragere – perioada în care beneficiarul are dreptul să tragă suma corespunzătoare creditului primit; - perioada de graţie – perioada în care beneficiarul creditului utilizează suma acordată; - perioada de rambursare – perioada în care beneficiarul rambursează băncii suma acordată şi dobânda aferentă. 3. Costul creditului – este alcătuit din mai multe elemente: dobânda – suma plătită pentru împrumutarea unei sume de bani, exprimata, de obicei, în procente. Dobânda depinde de: mărimea taxei scontului, raportul dintre cerere si oferta de pe piaţa financiară, bonitatea beneficiarului respectiv, durata de acordare a creditului; Costul creditului include : - comisioanele bancare; - primele de asigurare a creditului; - alte speze bancare. 4. Rambursarea creditului Perioada medie de rambursare = perioada de graţie + (intervalul între prima şi ultima rambursare/2) + (intervalul între doua rambursări succesive/2). Creditul poate fi rambursat în: - rate egale; - rate crescânde sau - rate descrescânde.
Test de autoevaluare 10.1. 1. Ratingul de credit realizat de o institutie bancara in vederea acordarii inui credit se bazeaza pe informatiile furnizate de emitent si din alte surse furnizate de piata.Adevarat sau fals? 2. Elementele acordării şi rambursării creditelor: a) Plafonul creditului b) Durata de acordare a creditului c) Comisioanele bancare d) Costul creditului e) Rambursarea creditului A(a,b,c,d), B(a,c,d,e), C(a,b,d,e). 3. Din punct de vedere al costului, creditele sunt: Numele cursului
83
Finantarea comertului international
a) credite cu dobândă fixă, credite cu dobândă variabilă. b) credite cu dobândă fixă; c) credite cu dobândă variabilă. 4. În funcţie de participanţii la operaţiunea de creditare, creditele: a) guvernamentale – participanţii sunt state sau organe ale statului; b) bancare – acordate de către bănci; c) acordate de instituţii financiare internaţionale; d) acordate de sindicatele bancare – se acorda in eurovalute si se numesc euroobligaţiuni sau eurocredite. e) de export. A(a,b,c,d), B(a,b,d,e), C(c,d,e)
Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
10.2. Tehnici de finantare pe termen scurt Credit de prefinantare a exportului, credite de export
Aici cuvinte cheie
Finanţarea operaţiunilor de comerţ exterior pe termen scurt se realizează, în principal, prin două modalităţi: 1. credite de prefinanţare; 2. credite de export.
Creditele de prefinanţare Cum se realizează …
Reprezintă o finanţare curentă a activităţii de producţie pentru export şi se materializează sub formă de: 1. Credit de cont curent - exportatorul convine cu banca să îi acorde un credit în anumite condiţii de termene şi dobândă; creditul este pus la dispoziţie în contul curent al furnizorului. La astfel de credite se apelează în cazul unei lipse de lichiditate prelungite. 2. Avans în cont curent - o facilitate acordată de bănci firmelor în cazul unor mari fluctuaţii periodice ale soldului contului lor. 3. Credite de descoperire - aranjamentul prin care cumpărătorul obţine mărfurile de la furnizor cu plata printr-un credit pe termen scurt în limita unui plafon stabilit, dobânda calculându-se numai asupra sumelor efectiv utilizate. 4. Credite de prefinanţare specializate - se particularizează prin aceea că acordarea lor este legată de fabricarea şi pregătirea pentru export a unui produs strict determinat. Astfel de credite se acordă pentru produsele de valori mari, cu ciclu lung de fabricaţie.
Creditele de export 1. Avansul pe documente de mărfuri - în unele ţări, băncile acordă exportatorilor credite
Numele cursului
84
Finantarea comertului international
pe baza unor documente care atestă existenţa mărfurilor pregătite pentru export. O formă particulară a acestui tip de credit este creditul pe bază de warant. În cazul acestuia, firma exportatoare, pe baza gajului de mărfuri, dă băncii un înscris care reprezintă un titlu de proprietate asupra mărfurilor şi este negociabil. Ca atare, băncile comerciale pot sconta titluri la banca centrală. 2. Avansul în valută este, în egală măsură, o tehnică de finanţare pe termen scurt şi o metodă de protecţie împotriva riscului valutar. El reprezintă acordarea de către o bancă a unui împrumut în valută firmei exportatoare, în baza creanţei acesteia faţă de clientul său sau din străinătate, creanţă nevalorificată în moneda naţională. 3. Avansul bancar prin cesiunea de creanţe - în unele ţări, băncile acordă facilităţi, sub formă de avans, exportatorilor pentru reîntregi-rea fondurilor avansate de aceştia în livrări de mărfuri pe credite pe termen scurt, prin cesionarea creanţelor deţinute asupra importatorilor străini. 4. Scontarea reprezintă o formă tradiţională de mobilizare a creditelor prin cedarea drepturilor de creanţă încorporate în cambie sau bilet la ordin. Cel ce deţine o anumită cambie, cu o scadenţă pentru un interval de timp (6 luni), poate obţine imediat lichidităţi prin vânzarea cambiei către o bancă. Suma care se reţine reprezintă taxa de scont + comision. 5. Creditul de acceptare este asemănător cu tehnica creditelor de scont şi poate fi acordat în favoarea exportatorului sau a importatorului. Creditul de acceptare în favoarea exportatorului În cazul în care partenerul de contract nu acceptă utilizarea titlurilor de credit, exportatorul are posibilitatea să tragă o cambie asupra băncii sale (denumită şi cambie BLEUE). Banca comercială acceptă cambia pentru o scadenţă ce nu depăşeşte, de regulă, 180 de zile. În funcţie de legislaţia din diferite ţări, creditul de acceptare poate fi obţinut, în principiu, în două moduri: fie că însăşi banca acceptantă rescontează titlul la banca centrală şi, pe această bază, acordă exportatorului credit; fie că exportatorul, pe baza acceptului bancar primit, scontează cambia la o altă bancă. Creditul de acceptare în favoarea importatorului Apare în situaţia în care banca acceptantă, în conformitate cu condiţiile stipulate în contractul de credit, acceptă cambii trase asupra sa în favoarea importatorului şi destinate să achite exportatorul, care este clientul ei. În acest caz, exportatorul este plătit la vedere, iar importatorul rămâne debitor faţă de bancă, suportând costul creditului de accept. 6. Forfetarea exportului pe credit constă în transmiterea creanţelor provenite din operaţiile de comerţ exterior efectuate pe credit unei instituţii financiare specializate, care le plăteşte imediat, urmând să recupereze contravaloarea acestora la scadenţă de la debitorul importator. Costul forfetării este mai ridicat decât cel al scontului şi constă într-o rată fixă de dobândă, la care se adaugă comisionul instituţiei de finanţare stabilit diferenţiat, în funcţie de bonitatea debitorului, de măsura în care cambia sau creanţa, în general, este sau nu avalizată, de riscul estimat al operaţiunii. 7. Factoringul internaţional este o operaţie desfăşurată pe baza contractului încheiat între factor şi aderent, prin care primul, în schimbul unui comision, preia în proprietatea sa creanţele aderentului prin plata facturilor acestuia (ce poartă semnătura cumpărătorului), facturi ce reprezintă dovada efectuării tranzacţiei care are ca obiect bunuri sau servicii livrate pe credit.
Numele cursului
85
Finantarea comertului international
În cadrul mecanismului acestei operaţii intervin deci următoarele părţi: societatea de factoring din ţara exportatorului, care se numeşte factor de export; exportatorul, care are rol de aderent; societatea de factoring din ţara importatorului;
importatorul.
Test de autoevaluare 10.2. 1. Creditul de acceptare reprezinta un credit de preexport pe care exportatorul il solicita pentru a realize productia destinata exportului. Adevarat sau fals?
Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 10. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 1 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 10 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 1.
Pentru răspunsurile studenţilor lăsaţi spaţii adecvate între întrebări.
Răspunsurile testelor de autoevaluare
Numele cursului
86
Finantarea comertului international
Răspuns 10.1 1. Adevarat 2. C) 3. a) 4. A) Răspuns 10.2. 1, Fals
Bibliografie unitate de învăţare nr. 10 Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Numele cursului
87
Factoringul international
Unitatea de învăţare Nr. 11 Factoringul international Cuprins
Pagina
Unitatea de învățare Nr. 11 Factoringul international....................................................88 11.1 Factoringul international..........................................................................................89 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 11 ..............................................................93 Răspunsurile testelor de autoevaluare ............................................................................93 Bibliografie unitate de învățare nr. 11 .............................................................................93
Numele cursului
88
Factoringul international
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 11 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 1 sunt: Înţelegerea noţiunii de factoring international Familiarizarea cu tipologia operatiilor de factoring
11.1 Factoringul international Aici cuvinte cheie
Factor de export, adherent, comision de finantare Istoricul operațiunii de factoring
Cum se realizează …
Factoringul era adesea considerat că fiind o simplă scontare de facturi. Astăzi însă, el reprezintă mai mult şi merită luat în considerare ca fiind una din tehnicile de finanţare puse la dispoziţia exportatorilor de către instituţiile financiar-bancare care finanţează operaţiile de comerţ. Factoringul îşi are originea în SUA, unde “factorii”, care erau responsabili de distribuţia mărfurilor în întreaga ţară, plăteau câteodată furnizorii înainte de a încasa contravaloarea mărfurilor de la cumpărători. Cum logistica distribuţiei mărfurilor a devenit treptat mai simplă, “factorii” s-au concentrat asupra aspectului financiar al afacerii lor şi în cele din urmă au devenit mai implicaţi în activitatea de scontare a facturilor la o scară mai largă. În prezent, o mare parte din operaţiunile de factoring constau în scontarea creanţelor comerciale pe piaţa internă a vânzătorului. Acest lucru presupune ca societatea de factoring să îşi asume riscul pentru partea care are datoria şi plăteşte vânzătorului un procent din valoare imediat după facturare. Debitorul va plăti la data scadentă şi factorul îşi va recupera fondurile avansate vânzătorului. Factoringul poate lua uneori chiar forme mai complexe, beneficiarul operaţiunii având posibilitatea de a încredinţa factorului şi alte acţiuni: efectuarea întregii contabilităţi a firmei, serviciul de relaţii cu clienţii, promovarea activităţii etc.
Plata în numerar
Vânzător Facturi
Bunuri livrate şi facturate
Cumpărător
Factor Plata făcută factorului la scadenţă
Figura - Structura de bază a factoringului
Numele cursului
89
Factoringul international
Dezvoltarea noilor blocuri comerciale, în primul rând piaţa unică europeană şi zona de liber schimb nord-americană, va conduce la o creştere în general a comerţului liber între ţări. De asemenea, va spori accesul la credite prin introducerea unor noi metode de creditare tot mai accesibile. Accesul la credite şi alte informaţii financiare a crescut rapid. Pentru toate aceste motive este foarte probabil ca factoringul internaţional să se dezvolte la o scară mai largă, la nivel mondial, în viitor. Forme de factoring Factoringul este deci operaţiunea desfăşurată pe baza contractului încheiat între factor şi exportator-vânzător (denumit şi aderent), prin care primul, în schimbul unui comision, preia creanţele aderentului prin plata facturilor acestuia (ce poartă semnătura cumpărătorului, reprezentând dovada efectuării tranzacţiei care are ca obiect bunuri sau servicii livrate pe credit). Derularea operaţiunii de factoring presupune ca factorul să se subroge în drepturile aderentului privind încasarea creanţelor, fie plătind imediat valoarea nominală a facturilor mai puţin comisionul său (“old line factoring” sau factoringul clasic), deci înainte de maturizarea creanţelor, fapt ce adaugă la costul factoringului şi o dobândă corespunzătoare, fie plătindu-le la scadenţă (maturity factoring). Prin operaţiunile de factoring, aderentul transferă asupra factorului riscul de instabilitate a clienţilor săi, riscul de trezorerie, precum şi riscul valutar. Facturile reprezintă principala dovadă a unei datorii comerciale. Se procesează atât ordinele obişnuite, cât şi cele înregistrate electronic. Acreditivele documentare, cambiile şi biletele la ordin vor fi, de asemenea, considerate adecvate de către societatea de factoring pentru a fi supuse operaţiunii de factoring.
Scontarea parțială Factoringul creanţelor comerciale, spre deosebire de forfetare, este parţial şi nu acoperă întreaga valoare a facturii. Se poate acorda vânzătorului un avans de 80-90% din valoarea facturii. Scontare cu drept de regres (sau cu recurs) Riscul de neplată va fi suportat de vânzător dacă scontarea este “cu drept de recurs/regres”. În acest caz, factorul acordă fondurile, dar, dacă la sfârşitul perioadei pe care a fost acordat creditul cumpărătorul nu plăteşte, factorul va cere rambursarea fondurilor avansate de la vânzător. Scontare fără drept de regres/recurs Factoringul “fără drept de regres/recurs” este, de asemenea, un serviciu oferit de societăţile de factoring. În acest caz, factorul îşi asumă riscul de neplată. Dacă la scadenţă cumpărătorul nu plăteşte, pierderea va fi suportată în principiu de factor. Spunem în principiu, pentru că de obicei societatea de factoring va percepe un comision suplimentar pentru această formă de factoring “fără drept de recurs”, şi acesta va fi folosit pentru încheierea unei asigurări împotriva riscului de neplată. De aceea, în cazul unui refuz de a plăti din partea cumpărătorului, societatea de factoring va solicita despăgubirea pe baza poliţei de asigurare. Scontarea întregului portofoliu de creanțe şi serviciul complet de factoring Pentru a limita riscul la care se expune, societatea de factoring va dori de obicei să preia întregul portofoliu de creanţe comerciale ale vânzătorului, creanţe care vor face bineînţeles
Numele cursului
90
Factoringul international
subiectul unei atente analize a cumpărătorilor şi a solvabilităţii acestora. Societăţile de factoring pretind că serviciile oferite se referă la facturi individuale, dar preferinţa lor în practică este alta. Scontarea întregului portofoliu de facturi, de către societatea de factoring, nu limitează neapărat vânzătorul în alegerea clienţilor, chiar dacă factorul nu consideră respectivii cumpărători suficient de solvabili. Vânzătorul continuă să vândă oricui doreşte, să factureze clienţilor aleşi de el, dar respectivele facturi nu vor fi incluse în serviciul de factoring. Alături de scontarea facturilor, poate fi oferit un serviciu complet de factoring, caz în care factorul nu numai că va prelua întregul portofoliu de creanţe al vânzătorului, dar va gestiona şi întreaga activitate de facturare a mărfurilor vândute. Acest lucru va însemna economii pentru vânzător, care în acest fel nu se mai implică în activitatea de administrare a vânzărilor şi nu trebuie să plătească angajaţi pentru această activitate. În cazul unui serviciu complet de factoring, se dă factorului controlul total al facturilor scontate, putând astfel monitoriza evoluţia încasărilor şi supraveghea desfăşurării afacerii vânzătorului.
Factoringul declarat şi nedeclarat O societate de factoring poate oferi două forme de factoring: declarat şi nedeclarat. Dacă vânzătorul este de acord ca societatea de factoring să încaseze facturile direct de la cumpărător, atunci implicarea factorului va fi declarată. Plata va fi făcută de cumpărătorul bunurilor societăţii de factoring, aşa cum arată figura. Dacă totuşi vânzătorul consideră că implicarea factorului va face o impresie negativă asupra clientului, că vânzătorul are nevoie de lichidităţi, de exemplu, atunci serviciile oferite de societatea de factoring vor fi nedeclarate. În acest caz, factorul va sconta creanţele respective, dar vânzătorul va primi plata direct de la cumpărător, care nu va avea cunoştinţă de faptul că furnizorul utilizează factoringul. Factoringul în funcție de termen Formele de factoring clasic reprezintă un credit pe termen scurt, pe baza scontării creanţelor comerciale reprezentând viitoare lichidităţi. Termenele maxime în cadrul operaţiunilor de factoring sunt de 360 de zile, iar termenele obişnuite sunt între 90 şi 180 de zile. Dimpotrivă, forfetarea tinde să se concentreze pe termene mai lungi, care se pot extinde în anumite cazuri la mai mult de 7 ani. Se poate spune că există o anumită similitudine din punct de vedere al perioadei pe care se acordă creditul între factoringul pe termen lung şi forfetarea pe termen scurt, dar documentele utilizate sunt de cele mai multe ori foarte diferite. De asemenea, pentru utilizarea factoringului, factorii solicită un anumit nivel al cifrei de afaceri şi de aceea nu este accesibil oricărei societăţi comerciale. Beneficiile factoringului 1. Aşa cum s-a putut observa deja din analiza comparativă a metodelor de finanţare existente pe piaţă, factoringul aduce câteva avantaje vânzătorului, cel mai important fiind lichiditatea. Vânzătorul poate astfel oferi credit cumpărătorului, în termenii agreaţi de factor, şi să primească plata imediat ce marfa vândută a fost facturată. Această posibilitate poate fi mai ieftină decât un credit overdraft pe care multe întreprinderi mici îl utilizează pentru acoperirea nevoilor de capital de exploatare. 2. Serviciul de management al datoriilor (creanţelor neîncasate) oferit de societăţile de factoring eliberează vânzătorul de grija administrării vânzărilor şi încasărilor aferente acestora şi economiseşte costurile aferente personalului şi spaţiile necesare desfăşurării acestei activităţi. Altfel spus, se permite vânzătorului să se concentreze asupra dezvoltării afacerii sale. 3. Serviciul de management al creanţelor neîncasate poate include consultanţă oficială
Numele cursului
91
Factoringul international
sau neoficială legată de solvabilitatea cumpărătorilor. Societăţile de factoring deţin o cantitate importantă de informaţii referitoare la activitatea companiilor care se ocupă cu comerţul. Acest lucru poate fi avantajos pentru cei care utilizează factoringul şi pot astfel să evite încheierea de contracte cu clienţi rău platnici. 4. Atunci când societatea de factoring oferă scontarea facturilor fără recurs, vânzătorul va avea avantajul de a redirecţiona riscul reprezentat de cumpărătorii care nu îşi plătesc facturile. Acest lucru, aşa cum am spus, va costa mai mult decât forma de factoring cu recurs, dar permite vânzătorului să scape de potenţialele consecinţe negative în cazul în care cumpărătorii nu plătesc.
Costurile operațiunii de factoring Costurile operaţiunii de factoring vor varia în funcţie de tipul de servicii oferite de societatea de factoring şi concurenţa dintre actorii pieţei factoringului. Structura preţului unei operaţiuni de factoring arată de obicei după cum urmează (nivelurile arătate sunt pur orientative): Dobânda: atât timp cât fondurile sunt datorate, dobânda percepută va fi la o rată variabilă. Aceasta va fi, de regulă, cu aproximativ 3 procente peste rata dobânzii la împrumuturi. Costurile de finanţare: acestea depind de suma acordată de societatea de factoring şi de perioada pe care sunt acordate. Acestea se vor încadra de obicei între 0,25 şi 0,75% din valoarea sumei, presupunând că vânzătorul îşi administrează singur portofoliul de creanţe de încasat. Atunci când societatea de factoring oferă un serviciu complet de management al registrului vânzărilor, aceste costuri vor creşte, încadrându-se între 0,75 şi 2,75%. Asigurarea creditului: factoringul fără recurs va costa cu 1 până la 2 procente mai mult decât costurile de finanţare pentru a acoperi costurile suplimentare necesare protejării factorului împotriva riscului reprezentat de creditul respectiv. Aceste costuri suplimentare pot fi chiar mai mari dacă facturile scontate se referă la exporturi făcute în ţări mai puţin solvabile, caz în care asigurarea creditului respectiv va fi mai mare. Dacă la serviciile clasice de factoring se adaugă şi alte aspecte legate de efectuarea altor operaţiuni pentru aderent, ca: efectuarea unor studii de piaţă, evaluarea firmei, diagnosticarea acestora, elaborarea unor strategii de piaţă etc., costul factoringului va creşte semnificativ.
Test de autoevaluare 11.1. 1. Factoringul international cu regres presupune ca factorul de export isi pastreaza dreptul de a so;icita returnarea fondurilor vansate exportatorului in cazul in care debitorul nu isi achita datoria la scadenta mentionata in factura. Adevarat sau fals?
Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 11. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această
Numele cursului
92
Factoringul international
unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 1 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 11 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 11. 1. Definiti operatia de factoring international.
2. Aratati care tipuri de factoring presupun finantare.
3. Care sunt avantajele operatiei de factoring international?
Pentru răspunsurile studenţilor lăsaţi spaţii adecvate între întrebări.
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns 11.1 11.1 1. Adevarat
Bibliografie unitate de învăţare nr. 11
Numele cursului
93
Factoringul international
Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Numele cursului
94
Finantarea prin forfetare
Unitatea de învăţare Nr. 12 Finantarea prin forfetare Cuprins
Pagina
Unitatea de învățare Nr. 12 Finantarea prin forfetare.....................................................95 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 12 ...........................................................................96 12.1 Finantarea prin forfetare..........................................................................................96 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 12 ............................................................100 Răspunsurile testelor de autoevaluare ..........................................................................100 Bibliografie unitate de învățare nr. 12 ...........................................................................101
Numele cursului
95
Finantarea prin forfetare
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 12 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 12 sunt: Înţelegerea noţiunii de forfetare Familiarizarea cu elementele specifice unei operatii de forfetare
12.1 Finantarea prin forfetare Aici cuvinte cheie
Cum se realizează …
Forfetarea reprezintă în esenţă vânzarea dreptului la o plată viitoare prin scontarea unei viitoare lichidităţi. În limba franceză este desemnat prin termenul “ŕ forfait”. În timp, atât termenul, cât şi operaţiunea în sine au evoluat, însemnând în prezent scontarea sau forfetarea unor viitoare lichidităţi rezultate din operaţiuni de comerţ, în cadrul creditelor puse la dispoziţie cumpărătorilor de către furnizori. Chiar dacă scontarea creanţelor pur financiare este posibilă, aceasta poate fi evitată de unii operatori ai pieţei, deoarece se aseamănă mai mult cu finanţarea capitalului de lucru. Istoricul operaţiunii de forfetare Scontarea creanţelor viitoare se realizează de multe secole, dar piaţa forfaitingului, aşa cum este cunoscută ea astăzi, este un fenomen apărut la începutul secolului XX. Nevoia de credite pentru susţinerea refacerii industriei ţărilor din centrul şi estul Europei după cel de-al doilea război mondial a generat practica conform căreia furnizorii de bunuri şi echipamente de capital au acceptat plata din partea clienţilor lor pe parcursul unei perioade mai îndelungate decât ar fi admis în mod normal. Pentru a reduce un asemenea risc ridicat de creditare aferent acestor acorduri de plată, ei solicitau în primul rând cambii sau bilete la ordin ca dovadă a datoriei, reprezentată atât de suma împrumutată, cât şi de dobânda aferentă creditului. În al doilea rând, ei solicitau garanţii bancare sau avaluri, astfel încât, în situaţia în care cumpărătorul bunurilor nu efectua plata în termenul stabilit, atunci plata ar fi fost asigurată de către banca ce a garantat. Deoarece riscul asociat cambiilor şi biletelor la ordin a scăzut prin avalizarea de către bancă, vânzătorul avea nu numai posibilitatea să le sconteze la alte bănci, îmbunătăţindu-şi astfel lichiditatea, ci şi pe aceea de a le sconta fără drept de regres, ceea ce însemna că banca ce efectua scontarea nu avea dreptul de a cere vânzătorului bunurilor achitarea contravalorii în cazul în care debitorul iniţial sau banca de garantare nu efectuau plata în termenul convenit.
Piaţa forfetării Piaţa forfetării este mai restrânsă şi mai specializată decât multe alte pieţe de creditare şi finanţare a întreprinderilor. Aceasta, deoarece tranzacţiile sunt adesea de dimensiuni reduse, sub 5 milioane dolari, şi numai rareori două vânzări/exporturi de bunuri sunt identice. Tranzacţiile se deosebesc între ele în multe privinţe: dimensiune, felul mărfurilor,
Numele cursului
96
Finantarea prin forfetare
documentele ce atestă tranzacţionarea mărfurilor, termenul pe care se efectuează creditarea şi identitatea părţilor implicate şi a garantorilor. Toate acestea fac efectele comerciale forfetate dificil de standardizat în maniera în care sunt obligaţiunile sau alte efecte comerciale scontate. De aceea, în general, forfetarea este mai puţin lichidă. Structura distinctă a pieţei forfetării este evidenţiată în tabelul 3, în care sunt comparate piaţa forfetării cu pieţele altor efecte de comerţ comparabile.
Participanții pe piață Londra este principalul centru de forfetare, datorită mai multor factori: prezenţa a cca 500 de bănci din întreaga lume; existenţa unei forţe de muncă cu pregătire în domeniul forfetării şi finanţării comerţului; tradiţia de care se bucură Londra în calitate de centru al finanţării comerţului internaţional. Multe bănci autohtone şi străine participă pe piaţa forfaitingului în calitate de cumpărători sau vânzători de efecte comerciale, de regulă cumpărând atunci când riscul este plasat în ţara lor şi vânzând în cazul în care efectele comerciale provin de la clienţii lor exportatori, caz în care riscurile se plasează în afara ţării de rezidenţă a băncii. Însă există case de forfetare, fie independente, fie deţinute de către grupuri bancare, care creează o piaţă bidirecţională a forfetării. Acestea cumpără şi vând cambii şi bilete la ordin, rulând un portofoliu pe care îl regândesc regulat. Scopul lor este acela de a obţine profit nu Exportator numai din marja de creditare aferentă efectelor comerciale deţinute în portofoliu cu titlul de active bancare, ci şi din diferenţele dintre preţurile de vânzare şi de cumpărare. PlatăPrincipalii către exportator Mărfuri livrate operatori de pe această piaţă sunt: (valoare scontată) importatorului de comerţ London ForfaitingEfecte Company PLC; transmise exportatorului Morgan Grenfell Trade Finance Limited; West Merchant Bank Ltd.; EfecteInternational de comerţ transmise Hungarian Bank; forfetorului Midland Bank Aval. Forfetor Importator Pe lângă acestea, se regăsesc şi alte bănci, inclusiv bănci internaţionale, care pot deţine Plată finală către forfetor portofolii mai diversificate decât este necesar pentru acoperirea riscului propriei ţări. Şi în alte centre financiare, precum New York, Paris, Zürich, Frankfurt, Viena, Milano şi Hong Kong, îşi fac simţită prezenţa din ce în ce mai intens instituţii de forfetare. În realitate, forfetorii, în afară de activitatea lor tradiţională de pe piaţa londoneză, şi-au stabilit şi alte filiale/birouri pentru a-şi extinde capacitatea de a plasa efecte comerciale la bănci locale. În multe cazuri a fost necesară transferarea de angajaţi din Londra în aceste centre, aici neexistând personal calificat. În România, activitatea de forfetare este permisă tuturor băncilor, în conformitate cu Legea 58/1998, în funcţie de autorizaţiile acordate. Tranzacții primare şi secundare pe piața forfetării Atunci când o bancă sau o casă de forfetare cumpără cambii sau bilete la ordin direct de la exportator, operaţiunea se numeşte “tranzacţie primară”. Primul forfetor sprijină exportatorul pe toată durata tranzacţiei, urmărind scontarea efectului de comerţ. Interesul forfetorului iniţial este acela de a încerca să conceapă efectul de comerţ astfel încât să îl poată deţine în portofoliul
Numele cursului
97
Finantarea prin forfetare Primul forfetor propriu sau să îl vândă altei bănci sau instituţii de forfetare. Datorită acestei activităţi suplimentare de structurare a tranzacţiei, forfetorul iniţial mizează pe câştiguri superioare. Din acest motiv, tranzacţiile primare sunt foarte căutate, băncile Primul forfetor vinde şi forfetorii licitând unii împotriva Suma netăcelorlalţi plătită pentru a obţine tranzacţia exportatorului. Forfetorul piaţa un comision efectuliniţial de comerţ poatepepercepe de angajament în schimbul promisiunii de a cumpăra efectul primului forfetor desecundară comerţ, cu câteva săptămâni sau luni înainte ca acesta să poată fi scontat. El poate percepe şi un comision de management pentru pregătirea tranzacţiei. În plus, forfetorul iniţial poate să înregistreze profit din finanţarea tranzacţiei, plătibilă după finalizarea tranzacţiei sau, dacă decide să vândă efectul, din diferenţa dintre preţul de vânzare şi cel de cumpărare. Atunci când o bancă sau o Rambursarea casă de forfetare finalăvinde cătrelaal rândul său efectul altei bănci sau Al doilea/următorul altui forfetor, operaţia se numeştedoilea/următorul tranzacţie pe forfetor piaţa secundară. Indiferent de numărul Importator forfetor revânzărilor efectului, tranzacţia se va considera efectuată pe piaţa secundară.
Figura - Structura tranzacţiei pe piaţa primară Pentru forfetorul de pe piaţa secundară poate exista posibilitatea perceperii unui comision de angajament, dacă este necesară promisiunea de cumpărare a efectului cu mult înaintea momentului scontării. Dar, de regulă, cumpărătorul de pe piaţa secundară fie va păstra efectul şi calitatea sa de împrumutăror/investitor, fie îl va revinde ulterior. În mod evident, marja de profit a unei tranzacţii pe piaţa secundară este mai redusă.
Numele cursului
98
Finantarea prin forfetare
Figura- Structura tranzacţiei pe piaţa secundară
Avantajele şi dezavantajele forfetării Forfetarea, ca tehnică de finanţare a operaţiunilor de comerţ exterior, s-a dezvoltat mult în ultima perioadă ca urmare a elementelor prezentate anterior, dar şi a avantajelor pe care le înglobează atât pentru cumpărător, cât şi pentru vânzător. Sigur că multe dintre avantajele prezentate se vor regăsi şi la alte tehnici de finanţare, însă forfetarea trebuie privită ca o operaţiune relativ uşor accesibilă, datorită mecanismului bine pus la punct şi numeroşilor forfetori dispuşi să rişte pe această piaţă. Tabelul 4 compară avantajele şi dezavantajele forfetării. Avantaje şi dezavantaje ale forfetării Avantaje
Dezavantaje
Numele cursului
Cumpărătorul Posibilitatea creditării integrale a achiziţiei de bunuri Obţinerea unui credit pe termen mediu Rată a dobânzii fixă sau variabilă Posibilitatea unei rate a dobânzii scăzute Documentaţia simplă, uşor de realizat, cu costuri scăzute Beneficiul asigurării lichidităţii Originea bunurilor nu prezintă importanţă Poate elimina riscul valutar Necunoaşterea/ascunderea costului creditului poate fi benefică în ce priveşte impozitarea
Vânzătorul Utilizarea creditului ca un stimulent pentru vânzarea de bunuri Posibilitatea de a acorda credite fără asumarea riscului Posibilitatea de a oferi o rată a dobânzii fixă sau variabilă Posibilitatea de a oferi credite ieftine Documentaţia simplă, uşor de realizat, cu costuri scăzute Beneficiul asigurării lichidităţii Originea bunurilor nu prezintă importanţă Poate elimina riscul valutar Poate ascunde costul creditului Elimină riscul de neplată Elimină riscul de transfer Fără drept de regres Poate reţine riscul valutar Poate reţine riscul valutar Poate suporta costul creditului Costul creditului necunoscut Cheltuieli de avalizare/garantare Cheltuieli cu comisionul de angajament Expunere la întârzieri produse în Expunere la întârzieri produse în sistemul bancar sistemul bancar Dificil de transmis - off-load fără avalizarea/garanţia băncii
99
Finantarea prin forfetare
Test de autoevaluare 12.1. Times New Roman, normal, 12, Justify, single paragraph (la un rând) Times New Roman, normal, 12, Justify, single paragraph (la un rând) Times New Roman, normal, 12, Justify, single paragraph (la un rând).
Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina xx.
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 12. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 12 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 12 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 1.
Pentru răspunsurile studenţilor lăsaţi spaţii adecvate între întrebări.
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns 12.1 Times New Roman, normal, 12, Justify, single paragraph (la un rând) Times New Roman, normal, 12, Justify, single paragraph (la un rând) Times New Roman, normal, 12, Justify, single paragraph (la un rând).
Numele cursului
100
Finantarea prin forfetare
Bibliografie unitate de învăţare nr. 12 Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Numele cursului
101
Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import
Unitatea de învăţare Nr. 13 Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import
Pagina
Cuprins
Unitatea de învățare Nr. 13 Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import ……………………………………………………………………………………………………………….102 OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 13 ........................................................................ 103 13.1. Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import 103 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 13 …………………………………………………….109 Răspunsurile testelor de autoevaluare
………………………………………………………………..110
Bibliografie unitate de învățare nr. 13
……………………………………………………………….110
Piaţa creditului internaţional
102
Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 13 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 13 sunt: Înţelegerea noţiunilor de credit furnizor, cofinantare Familiarizarea cu elementele specifice fiecarei modalitati de finantare
13.1. Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import Aici cuvinte cheie
furnizor, creditele cumpărătoare şi liniile de credit, cofinanţarea Creditul furnizor
Cum se realizează …
Acesta este un credit bancar acordat exportatorului, atunci când acesta consimte partenerului său o amânare de plată pentru marfa livrată în străinătate. Practic, operaţiunea presupune două relaţii de creditare: un credit de marfă acordat de exportator importatorului, prin acceptarea efectuării plăţii la un anumit termen şi un credit în bani acordat de banca exportatorului pentru finanţarea operaţiunii de export. Creditul furnizor este un credit pe termen mediu sau lung, încadrându-se în general în perioada de 5-7 ani şi 10-15 ani. Mecanismul creditului furnizor 1) Încheierea contractului de vânzare – cumpărare între exportator şi importator. În acest contract se stipulează: plata la un anumit termen de la livrare într-un procent de 80-90% de la livrarea mărfurilor şi un procent de 10-20% care se va plăti în numerar; 2) Operaţia de finanţare propriu-zisă. Importatorul se va adresa băncii sale pentru a primi un credit pe termen scurt care va servi la plata avansului în valoarea stabilită în contract (10-20%). Banca care acordă acest credit pe termen scurt are posibilitatea de a se refinanţa pe piaţa monetară şi pe piaţa de capital naţională. 3) Importatorul plăteşte avansul exportatorului. 4) Încheierea unei convenţii de creditare între exportator şi importator, având ca obiect o valoare de 80-90% din valoarea totală a mărfurilor. 5) Exportatorul se adresează unei bănci şi încheie un contract de creditare care are ca obiect acest credit furnizor acordat pentru refinanţarea exportului. 6) Se încheie o convenţie de asigurare a creditului solicitată de către banca exportatorului. Poliţa de asigurare emisă în favoarea furnizorului este cedată băncii
Piaţa creditului internaţional
103
Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import
şi serveşte drept garanţie acesteia pentru creditul acordat pe toată durata valabilităţii sale. Costul asigurării, sub forma primei de asigurare, este plătit de exportator, dar este întotdeauna suportat de către importator, fie direct prin evidenţierea ei separată în contract, fie indirect, prin includerea în preţul mărfii respective. 7) Banca acordă creditul furnizor exportatorului. În anumite situaţii, banca exportatorului se adresează unei instituţii specializate pentru a se refinanţa şi aceste instituţii de refinanţare sunt finanţate de la Buget şi pot mobiliza fonduri pentru exporturi pe piaţa monetară, financiară şi de capital. 8) Exportatorul livrează marfa pe credit, conform contractului încheiat, importatorului. (Dobânda plătită băncii de importator este mai mică decât dobânda solicitată de importator.) Creditele cumpărătoare şi liniile de credit Aceste structuri au evoluat pentru a oferi condiţii de creditare cumpărătorilor în vederea susţinerii efectuării de către aceştia a unor importuri mai mari. Acestea sunt garantate adesea, dar nu în mod obligatoriu, de către o Agenţie a Creditelor de Export (ACE) deţinută de stat şi aflată în ţara exportatorului. Creditul cumpărător Creditul cumpărător este cel mai bine definit ca o formă specializată de împrumut în eurovalute, în cadrul căreia debitorul este cumpărătorul mărfurilor. Într-adevăr, în cazul în care nu este implicată o ACE, multe dintre condiţii pot fi aceleaşi cu ale unui credit comercial, cu excepţia celor referitoare la tranzacţia comercială care este finanţată. Cumpărător/debitorr
Mărfuri livrate cumpărătorului
Exportator
Rambursarea creditului în condiţiile acordului de împrumut
Acord de împrumut printr-un credit cumpărător
Prezentarea documentelor de livrare băncii Fonduri trase prin creditul cumpărător, utilizate pentru a plăti exportatorul în numele cumpărătorului
Banca (băncile) creditoare
Structura creditului cumpărător Deşi se întâlnesc şi împrumuturi pe perioade mai scurte, precum 18 luni, de regulă termenele sunt mai îndelungate, extinzându-se până la 15 sau chiar 20 de ani. Termenul de cinci ani este specific unui credit cumpărător.
Piaţa creditului internaţional
104
Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import
Spre deosebire de un credit intern obişnuit pe care îl putem obţine oricare dintre noi de la propriile bănci, în cazul unui credit cumpărător, fondurile nu sunt plătite direct debitorului. În schimb, tragerile sunt permise exportatorului, ca plată efectuată în numele debitorului în schimbul mărfurilor livrate. Aceste plăţi sunt înscrise în registrele băncii drept împrumuturi acordate debitorului. Pentru a se asigura că fondurile sunt plătite corect, prin acordul de împrumut se va stabili în mod normal procedura de tragere. Aceasta poate necesita completarea unui formular de tragere sau a unei cereri de plată de către exportator, pentru a fi prezentate împreună cu documentele de livrare, care pot consta în originalele conosamentelor, poliţe de asigurare, facturi şi liste de încărcare, ca în cazul unui acreditiv documentar. Alte protocoale de tragere pot necesita obţinerea de către bancă a permisiunii scrise din partea debitorului/cumpărătorului, anterioară achitării sumelor. Rambursarea se face de regulă în rate egale semestriale, data începerii rambursării fiind stabilită în paragrafele acordului de împrumut referitoare la rambursare. Sunt posibile şi plăţile lunare, trimestriale, anuale sau plata unică la sfârşitul perioadei de creditare/rambursare, putând începe fie de la date determinate, fie determinabile prin referire la clauzele prevăzute în contractul comercial/de vânzare-cumpărare. Rambursarea se poate efectua şi în virtutea unor prevederi care stipulează calcularea ratelor ca proporţie din partea neachitată a împrumutului. În acest caz, suma care a rămas de achitat se divide de regulă la numărul ratelor care mai trebuie achitate, pentru a obţine tranşe egale de rambursare a sumei împrumutate. Această situaţie se regăseşte în cazul în care livrările şi tragerile continuă şi după ce cumpărătorul a început rambursarea creditului. Dificilul proces de montare a unui credit cumpărător presupune implicarea unei bănci, banca agent, care va efectua şi administrarea creditului pe toată durata acestuia, care va supraveghea toate plăţile către vânzător şi toate rambursările, primind în schimb un comision. În cazul unui credit de valoare mare, agentul poate contracta creditul în numele unui grup, club sau sindicat de creditori, acesta fiind cel care tratează cu debitorul şi garantorul. Atunci când una plăţile datorate vânzătorului ajunge la scadenţă el va anunţa membrii sindicatului în legătură cu sumele datorate de fiecare dintre ei. Aceştia vor transmite agentului partea datorată, urmând ca acesta să cumuleze sumele pentru ca vânzătorul să primească o tranşă unică. Dobânda se plăteşte de regulă la aceleaşi intervale regulate la care se rambursează şi suma împrumutată. În cazul în care nu a început rambursarea creditului, probabil datorită perioadei de graţie, dobânda se va plăti de regulă semestrial sau cu altă frecvenţă. Dobânda se stabileşte la o rată flotantă, stabilită de regulă prin adăugarea unei marje la costul normal al împrumutării fondurilor de către creditor sau la o rată de finanţare, precum London Interbank Offered Rate (LIBOR). Întrucât Londra este un centru financiar important în domeniul finanţării prin eurocredite, această metodă de stabilire a dobânzii este des întâlnită. Însă dacă acordarea creditului se realizează pe altă piaţă, este firesc ca respectivul cost al finanţării pe acea piaţă să reprezinte baza de calcul a dobânzii.
Piaţa creditului internaţional
105
Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import
În cazul în care creditul este purtător al unei dobânzi flotante, ratele dobânzii se stabilesc de regulă ca în situaţia unui împrumut structurat ca o serie de împrumuturi semestriale consecutive, reînnoibile automat – presupunând că dobânda se plăteşte semestrial. Cu două zile înaintea reînnoirii creditului, banca agent obţine două trei rate de referinţă, pe care contractul de împrumut le va defini drept ratele pe care principalii participanţi pe piaţa eurodepozitelor le vor oferi pentru depozitele constituite în valuta respectivă pe perioada prevăzută în contractul de împrumut. Agentul va calcula media acestor rate ale dobânzii pentru a determina LIBOR sau altă rată de finanţare prevăzută în contract. O clauză pentru care împrumuturile Băncii Mondiale sunt celebre, gajul negativ este o garanţie pe care o dă debitorul că activele stabilite în acordul de împrumut nu vor fi gajate pentru a garanta alte împrumuturi. Împrumuturile acordate de Banca Mondială includ în mod tradiţional această clauză deoarece sunt acordate unor debitori provenind din ţări cu risc politic ridicat, Banca luând drept garanţie resursele naturale naţionale ale acestora. Preţul creditelor cumpărătoare Există numeroase modalităţi prin care banca profită de pe urma unui credit cumpărător. Iată câteva dintre cele mai utilizate: 1. Marja ratei dobânzii sau rata marginală a dobânzii Fie că există sau nu o subvenţie din partea unei agenţii de creditare a exportului, banca va încasa o marjă a ratei dobânzii peste costurile aferente fondurilor mobilizate, în funcţie de riscul aferent creditului şi durata împrumutului. 2. Comisionul de angajament Atunci când o bancă se angajează să pună la dispoziţia cumpărătorului fondurile necesare unui credit cumpărător, debitorul va achita acesteia un comision de angajament. Acesta va fi plătit trimestrial sau semestrial, până când fondurile angajate vor fi plătite în totalitate sau până când perioada de tragere a creditului expiră. Acest comision va avea o valoare ce poate varia între 0,25% şi 0,75% în funcţie de cât se poate negocia. Dacă în acordarea împrumutului sunt implicate mai multe bănci, acestea vor fi plătite direct proporţional cu valoarea fondurilor angajate în tranzacţie. 3. Comisionul de management Acesta este de obicei stabilit ca un procent fix din valoarea împrumutului. Dacă există mai multe bănci implicate sau un sindicat bancar acordă împrumutul respectiv, se obişnuieşte ca acele instituţii bancare care au o participare mai mare să primească un procent mai mare din comisionul de management. Pentru a da un exemplu, într-o tranzacţie de 100 de milioane de dolari, un creditor care participă cu 20 de milioane de dolari poate primi 0,75% din valoarea participării în timp ce o bancă care împrumută 5 milioane de dolari ar putea primi doar 0,5%. În momentul distribuirii comisionului de management, este posibil ca banca agent, cea care are ca sarcină plasarea participaţiilor diferitelor bănci şi împărţirea comisionului de management între ele,să primească un procent suplimentar cunoscut sub numele de „praecipium” peste procentul din comisionul de management cuvenit în funcţie de participarea acestuia la împrumut.
Piaţa creditului internaţional
106
Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import
Comisioanele de management sunt cunoscute sub denumirea de „front end fees” taxe forfetare deoarece sunt plătite în momentul în care împrumutul intră în efectivitate. 4. Comisionul de agent Banca agent poate încasa un comision anual ca o sumă anuală care să acopere serviciile de administrare a împrumutului pe care le prestează pe perioada de acordare a creditului. Analizând comisioanele şi sumele pe care banca agent le încasează în acordarea unui credit cumpărător, nu este surprinzător că rolul de bancă agent este foarte solicitat. În mod tradiţional creditele cumpărătoare sunt acordate de bănci comerciale, bănci de investiţii şi mari bănci internaţionale cu specialişti în montarea/sindicalizarea de împrumuturi ca şi în finanţarea exporturilor. Liniile de credit Creditele cumpărătoare aşa cum au fost descrise anterior se referă la un echipament sau un lot de mărfuri chiar dacă au loc mai multe livrări şi plăţi în cadrul facilităţii respective. Ele presupun de obicei un singur furnizor sau un singur contractor principal care coordonează contractele de furnizare a mărfurilor şi plăţile din cadrul împrumutului. Liniile de credit sunt mai cuprinzătoare. Un cumpărător poate dori să deschidă o linie de credit care să acopere mai multe achiziţii. Acesta încheie contracte de achiziţionare de mărfuri cu diferiţi furnizori şi stabileşte condiţiile în care urmează să se facă plata contra prezentării documentelor de expediere a mărfii. Cumpărătorul direcţionează furnizorii către banca agent care gestionează linia de credit şi, asemănător cu plăţile făcute în cadrul unui acreditiv documentar, furnizorul va prezenta documentele băncii agent şi va fi plătit, de obicei la vedere, dacă documentele prezentate sunt conforme cu termenii liniei de credit. Cumpărătorii sunt de obicei firme mari, guverne sau ministere din cadrul lor, cu nevoi de cumpărare substanţiale. Preţul bunurilor achiziţionate printr-o linie de credit pot varia de la câteva milioane de dolari la câteva mii. Nu există nici un motiv pentru care o linie de credit să fie deschisă pentru un singur cumpărător. De aceea, un guvern poate deschide o linie de credit pentru a acoperi achiziţionarea de autovehicule pentru mai multe ministere. Guvernul respectiv poate fi responsabil de toate plăţile aferente sau poate fi garantul ministerelor care trebuie să plătească achiziţionarea bunurilor respective. O firmă poate adopta o politică similară pentru a finanţa achiziţiile făcute de filialele şi sucursalele sale. Cofinanţarea Aceasta este o tehnică de finanţare relativ recentă, legată de cererea crescândă pentru finanţarea de proiecte economice de anvergură şi de necesitatea asigurării de garanţii suplimentare creditorilor. Ea reprezintă o formă de sprijin financiar, prin participarea Băncii Mondiale alături de alte organisme de credit public, instituţii de creditare a exporturilor sau bănci, la acordarea de împrumuturi ţărilor membre.
Piaţa creditului internaţional
107
Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import
Iniţial, operaţiile de cofinanţare cuprindeau două împrumuturi separate care se derulau în paralel, unul din partea Băncii Mondiale şi celălalt de la Banca Comercială. Ulterior, proiectele de cofinanţare au început să implice mai profund Banca Mondială prin participarea directă la împrumuturile Băncii Comerciale, fie printr-o contribuţie financiară, fie garantând o parte din împrumut. În cazul cofinanţării, întâlnim două categorii de credit: 1. finanţare mixtă, atunci când fondurile sunt asigurate de părţile implicate pentru ansamblul proiectului economic; 2. finanţare paralelă, atunci când Banca Mondială şi ceilalţi creditori finanţează diferite bunuri sau servicii sau diferite părţi ale proiectului. Avantajul cofinanţării este faptul că, prin componenta publică (credite ale BIRD sau ale unor organisme publice pe termen foarte lung – peste 20 de ani şi cu o dobândă redusă) se asigură exportatorilor obţinerea unor finanţări la un cost inferior celui al pieţei. Ele sunt, de obicei, utilizate pentru favorizarea exporturilor dintre ţările în curs de dezvoltare, spre cele dezvoltate.
Test de autoevaluare 13.1. 1. În cadrul mecanismului factoringului internaţional intervin următoarele părţi: a) societatea de factoring din ţara exportatorului, care se numeşte factor de export; b) exportatorul, care are rol de aderent; c) societatea de factoring din ţara importatorului; d) importatorul; e) Banca Mondială A(a,b,c,d,e), B(a,b,c,d), C(a,b,d,e) 2. Creditele de prefinanţare se materializează sub următoarele forme: a) Creditul de accpetare; b) Creditul de cont direct; c) Avansul în cont curent; d) Creditul în contul curent sau credite de descoperire; e) Creditele de prefinanţare specializate. A(a,b,c,d,e), B(a,b,d,e), C(b,c,d,e,) 3. În cazul cofinanţării, întâlnim numai finanţare paralelă, atunci când Banca Mondială şi ceilalţi creditori finanţează diferite bunuri sau servicii sau diferite părţi ale proiectului. a) Adevărat; b) Fals. Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina 13.
În loc de
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 13.
Piaţa creditului internaţional
108
Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import
rezumat
Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 9 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 13 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 9. Mecanismul creditului furnizor.
Elementele acordării şi rambursării creditelor.
Cofinanţarea
Pentru răspunsurile studenţilor lăsaţi spaţii adecvate între întrebări.
Piaţa creditului internaţional
109
Finantarea pe termen mediu si lung a activitatii de export import
Răspunsurile testelor de autoevaluare
Răspuns 13.1 1. B) 2. C) 3. b)
Bibliografie unitate de învăţare nr. 13 Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Piaţa creditului internaţional
110
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
Unitatea de învăţare Nr. 14 Creditul consorţial şi emisiunea de euroobligaţiuni
Cuprins
Pagina
Unitatea de învăţare Nr. 14 ............................................................................................. 111 OBIECTIVELE unității de învățare nr. 14………………………………………………………….. 112 14.1 CREDITUL CONSORȚIAL
…………………………………………………………………………….112
14.2. EMISIUNEA DE EUROOBLIGAȚIUNI ŞI NOI TENDINȚE PE PIAȚA OBLIGATARĂ…118 Lucrare de verificare unitate de învățare nr. 14……………………………………………………..123 Răspunsurile testelor de autoevaluare……………………………………………………………… 124 Bibliografie unitate de învățare nr. 14
………………………………………………………………124
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
OBIECTIVELE unităţii de învăţare nr. 14 Principalele obiective ale unităţii de învăţare Nr. 10 sunt: Înţelegerea noţiunilor de credit consorţial, euroobligaţiune Familiarizarea cu modalitatea de emisiune de euroobligaţiuni Recunoaşterea pricipalelor elemete ale creditului consorţial şi a emisiunii de euroobligaţiuni Sublinierea trăsăturilor caracteristice: ale creditului consorţial, ale tendinţelor pe piaţa euroobligatară
14.1 CREDITUL CONSORŢIAL Aici cuvinte cheie
Creditul consorţial, scadenţă, condiţii de rambursare
Creditul consorţial Creditul consorţial este un împrumut acordat de un grup de bănci constituit într-o grupare fără personalitate juridică, pe o perioadă determinată, condusă de una dintre bănci şi denumită sindicat bancar pentru un anumit beneficiar. Cum se realizează …
În momentul acordării unui astfel de credit se fixează o serie de elemente, unele făcând obiectul negocierilor între părţi, altele sunt relativ standardizate şi se referă la elemente legate de partea juridică şi administrativă a montajului respectiv. Dintre elementele care se negociază sunt suma şi moneda de susţinere. Acestea sunt influenţate de nevoile beneficiarului. Un rol deosebit în stabilirea lor îl au estimările făcute de lead manager asupra posibilităţilor pieţei. Se ţine cont de calitatea semnăturilor beneficiarului – bonitatea lui – frecvenţa acestuia pe piaţă. O sumă tipică este de 200 – 100 mil. $. Eurocreditul este exprimat într-un singur deviz; dacă se acordă în tranşe, însă sunt acceptate mai multe devize. Un alt element negociabil este scadenţa eurocreditului şi depinde de calitatea semnăturilor, de bonitatea şi de lichiditatea pieţei. Rata dobânzii este constituită dintr-o dobândă de bază, flotantă, şi o marjă fixă numite spread. Dobânda flotantă este, de obicei, dobânda pieţei pe termen scurt (LIBOR, PIBOR). Alegerea ratei dobânzii depinde de obiectivele beneficiarului şi de opţiunea sindicatului bancar. Există eurocredite cu o tranşă principală la o rată a dobânzii preferenţială, iar restul creditului acordat la LIBOR. Marja este fixă sau fracţionată pe diferite termene. De obicei, în cazul marjei fracţionate, aceasta fiind mai ridicată în ultimii ani, valoarea nu poate fi foarte mare, deoarece împrumutul poate fi rambursat mai devreme şi banca trebuie să caute alt
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
client. Amplitudinea marjei depinde de 5 factori: 1. calitatea semnăturilor; 2. durata creditului; 3. lichiditatea generală a pieţei; 4. impactul operaţiei de împrumut asupra capitalizării băncilor; 5. voinţa băncilor de a creşte sau a reduce volumul activităţii lor internaţionale. Modalitatea de calcul a ratei dobânzii este prevăzută în detaliu în convenţia de împrumut. Mandatarul băncilor este cel care determină rata dobânzii pe întreaga perioadă a creditului. În ziua scadenţei, mandatarul face o medie a dobânzii pe termen scurt la băncile de referinţă şi notifică prin telex pe beneficiar precum şi celelalte bănci din sindicatul bancar. Se calculează rata dobânzii după rata LIBOR anunţată la Reuters. În cazul imposibilităţii stabilirii ratei dobânzii, părţile ajung la o rată de înlocuire. Dacă nici acum nu ajung la o soluţie comună, împrumuturile se anulează. Consideraţii de tragere a eurocreditului Beneficiarul şi mandatarul sindicatului negociază perioada de tragere în funcţie de nevoile beneficiarului. Durează câteva luni, chiar şi 24 de luni, de la semnarea convenţiei de credit. La expirarea acestui termen, orice drept de tragere devine caduc. Băncile îşi reduc participarea. Condiţiile de rambursare După perioada de graţie în care beneficiarul nu are nici o obligaţie financiară faţă de sindicat, urmează o perioadă de rambursare efectivă. În cazul unei rambursări anticipate, beneficiarul nu plăteşte prima sau penalităţi, dar trebuie să trimită un aviz prealabil mandatarului sindicatului bancar şi va face plata numai la sfârşitul unei perioade de dobândă. Comisioanele Beneficiarul unui credit trebuie sa achite 2, 3 sau 4 comisioane băncilor din sindicatul bancar: - comisionul de conducere (de direcţie) – suma forfetară achitată o singură dată băncii lead manager şi se plăteşte în momentul semnării convenţiei de credit; - comisionul de angajament – se plăteşte pe toată perioada cât durează tragerea, se plăteşte în momentul plăţii dobânzii şi este un procent din partea netrasă a împrumutului. Remunerează o stare de incertitudine că întreaga sumă va fi trasă. Acest comision îl incită pe beneficiar să utilizeze cât mai repede creditul şi să nu utilizeze facilitatea ca pe o simplă linie de credit; - comisionul de utilizare – a început să se utilizeze la sfârşitul anilor `80 şi se plăteşte pe partea trasă a facilităţii începând cu momentul în care tragerea depăşeşte un anumit prag.
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
Piaţa eurocreditelor este piaţa unde se efectuează o transformare bancară internaţională. Operaţia de acordare a unui eurocredit face o transformare a scadenţei şi o transformare a ratei dobânzii şi acoperă astfel riscurile de lichiditate şi riscul de rată. Astfel, va fi acordat un credit pe termen lung (transformarea scadenţei) cu o dobândă pe termen scurt (transformarea dobânzii). Are loc de fapt o juxtapunere de credite. Beneficiarul eurocreditului nu va fi în contact cu toate băncile care alcătuiesc sindicatul bancar, ci va negocia acordarea eurocreditului cu banca care şi-a asumat rolul de lead manager sau chef de file (se va ocupa de montarea întregului aranjament până în momentul semnării convenţiei de credit; odată semnată aceasta, beneficiarul va fi în contact exclusiv cu mandatarul băncilor – o bancă agent cu rol de intermediar). Etapele de montare ale unui eurocredit Punerea la punct a unei facilităţi in eurodolari, sub forma unui împrumut consorţial, se derulează în 4 etape: o negocierea iniţială; o formarea grupului de direcţie; o formarea consorţiului; o angajarea fondurilor. Negocierea iniţială Apelul la piaţă din partea beneficiarilor se realizează rareori în mod spontan. Aceasta situaţie se întâlneşte numai în circumstanţe particulare. Este cazul, de exemplu, al unei întreprinderi foarte mari, care are proiecte noi de expansiune sau care trebuie să facă faţă unei tentative de preluare nedorită. Negocierile iniţiale se încheie cu obţinerea unui mandat de către o bancă, aceasta urmând să joace rolul de chef de file (sau aranjator) sau de către un grup de bănci, deja constituit într-un grup de direcţie (sau co- aranjatori). Obţinerea de către o bancă sau de către un grup de bănci a mandatului depinde de mai multe elemente: 1. fidelitatea pe care acesta a manifestat-o faţă de cel ce a solicitat creditul; 2. capacitatea pe care a avut-o de a prezenta o propunere având caracteristicile cele mai apropiate de cele dorite de către cel care doreşte să ia banii cu împrumut. De fapt, dacă multe elemente sunt negociabile (rata dobânzii, durata maximă, comisionul etc.), anumite elemente sunt cruciale pentru beneficiar; 3. capacitatea de inovare. În condiţiile în care piaţa este matură, prezentând condiţii relativ standard, capacitatea de inovare are un rol ridicat în satisfacerea exigenţelor beneficiarilor. Aceştia acordă mandatele grupurilor cu adevărat inovatoare. Formarea grupului de direcţie Grupul de direcţie se constituie în timpul negocierii. Mandatul poate fi acordat fie
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
unei bănci, fie unui grup de bănci, fără ca acesta sa fie de la început stabilizat. Odată anunţată punerea la punct a facilitaţii, anumite bănci pot să se alăture grupului de direcţie, unele făcând din aceasta o condiţie a participării lor la consorţiu. În ceea ce priveşte formarea acestui grup de direcţie, există câteva practici: - accesul la grupul de direcţie este relativ limitat la un număr redus de bănci. Numai băncile bine implantate pe piaţă şi foarte solide, pot ajunge la acest statut într-un sindicat bancar. Acest lucru se explică, în parte, prin responsabilităţile care îi revin grupului de direcţie; în principal, este vorba de îndeplinirea funcţiei de garanţie. În caz de eşec al acţiunii de sindicalizare, grupul trebuie să îşi asume ansamblul împrumutului. - adesea, într-un sindicat de direcţie sunt reprezentate bănci de naţionalităţi diferite. Această diversitate geografică constituie un element apreciat de către beneficiari şi, de multe ori, facilitează sindicalizarea. Compoziţia grupului de direcţie reflectă obiectivele acestei sindicalizări. - se constată adesea că, dacă este posibil, grupul de direcţie include cel puţin o instituţie bancară de aceeaşi naţionalitate ce aceea a beneficiarului. Sindicalizarea propriu – zisă Odată mandatul obţinut, căutarea partenerilor se face în cadrul sindicalizării propriu – zise. Responsabilitatea acestei operaţiuni este delegată de către grupul de direcţie al unei singure bănci, care va fi cea care va îndeplini rolul de agent. Responsabilul de formarea consorţiului lansează o serie de telexuri, care sunt invitaţii de participare la eurocredit. Conţinutul telexurilor este uniform, relativ standard, rezumând termenii şi condiţiile propuse beneficiarului. Telexurile precizează, de asemenea, cum sunt repartizate comisioanele, în funcţie de locul în consorţiu şi de valoarea participării. Arta responsabilului cu formarea consorţiului constă în selecţionarea, dintre toate băncile existente în comunitatea financiară internaţională a acelora cărora le va trimite telexuri. Acest lucru presupune o cunoaştere profundă a pieţei, a dobânzilor percepute, a eventualilor parteneri. La câteva zile după trimiterea telexurilor, responsabilul cu formarea sindicatului are răspunsurile de la băncile invitate. În funcţie de reacţiile la această primă serie de telexuri, el este în măsură să ştie dacă termenii şi condiţiile facilităţii sunt bine primite de către piaţă. Rareori consorţiul se completează după această primă etapă. De fapt, responsabilul de sindicalizarea creditului limitează numărul primelor sale invitaţii. Aceasta deoarece el doreşte să fie sigur că va putea satisface toate băncile care-şi manifestă interesul. Ulterior, el va trimite mai multe invitaţii şi, treptat, el va aborda parteneri din ce în ce mai puţin cunoscuţi. Procesul însă se va opri rapid, deoarece o sindicalizare prelungită întârzie remiterea fondurilor către beneficiar. Dacă formarea consorţiului nu se realizează aşa cum s-a prevăzut, băncile din grupul de direcţie vor fi obligate să preia o parte importantă din credit. Invers, dacă facilitatea este bine primită de către piaţă, există posibilitatea pentru mandatar să propună beneficiarului creşterea volumului creditului. De reţinut este faptul că o facilitate nu este niciodată, în totalitate, sindicalizată şi că
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
grupul de direcţie păstrează, întotdeauna, o participare. Este vorba de o garanţie pentru beneficiar şi pentru băncile care acceptă propunerea. În momentul în care grupul de direcţie consideră că obiectivele sindicalizării au fost atinse, şi că, în mod rezonabil, nu se mai poate prelungi perioada de căutare a băncilor participante, băncile responsabile de sindicalizare procedează la stabilizarea consorţiului, confirmând volumul participării sale fiecărei bănci care a răspuns pozitiv la invitaţie. Semnarea si angajarea fondurilor După formarea consorţiului şi repartizarea părţilor între băncile participante, elementele principale sunt fixate. În final, se poate proceda la ceremonia de semnare. Beneficiarul poate deci, din acest moment, să înceapă tragerea asupra facilităţii. După semnătură, la câteva săptămâni, va apărea în presa financiară „piatra funerară” (tombestone) a eurocreditului. Aceasta reprezintă o pagină publicitară unde sunt menţionate numele tuturor băncilor care participă la facilitate. Ele sunt grupate în funcţie de statutul lor. Grosimea literelor utilizate în „piatra funerară” reprezintă o indicaţie a rolului fiecărei bănci în cadrul facilităţii. Compunerea acestei pagini publicitare este o operaţie delicată, deoarece trebuie menajate susceptibilităţile şi respectate priorităţile. În interiorul unui sindicat bancar, toate băncile primesc aceeaşi rată a dobânzii, indiferent de statutul lor şi de participarea lor finală la facilitate. Însă, repartizarea comisionului de direcţie depinde foarte mult de rolul efectiv jucat de către fiecare bancă şi de nivelul participării sale. Comisionul de direcţie este plătit la semnare către banca ce joacă rolul de lead manager care, apoi, cedează o parte din el celorlalte bănci care fac parte din grupul de direcţie. Repartizarea comisionului are un impact deloc neglijabil asupra facilităţii. De fapt, orice bancă răspunde pozitiv sau negativ la telexul de invitaţie, în funcţie şi de procentajul din comisionul de direcţie pe care-l va primi. În general, comisionul de direcţie este divizat în interiorul unui sindicat, în funcţie de schema următoare: a) lead manager-ul care formează grupul, având mandat pentru acest lucru, efectuează negocierile preliminare şi prepară documentaţia. De aceea el primeşte, chiar de la început, ceea ce se numeşte un „praecipium”, adică un anumit procentaj reflectând responsabilităţile sale particulare; b) când grupul de direcţie obţine mandatul de la beneficiar, el nu este încă sigur de succesul sindicalizării împrumutului. De aceea, fiecare dintre băncile membre ale grupului de direcţie, se angajează să garanteze o anumită parte din suma împrumutată. Acest angajament iniţial plasează băncile într-o poziţie specifică şi ele sunt remunerate printr-un comision de garantare asupra angajamentului iniţial (underwriting fee); c) după sindicalizare, toate băncile implicate (aranjor, co-aranjori, participanţi) primesc un comision de participare. De obicei, rata acestui comision creşte proporţional cu nivelul participării. Dacă suma praecipium-ului, a comisioanelor de garanţie asupra angajamentului iniţial şi a comisioanelor de participare este
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
inferioară comisionului de direcţie totală, rămâne un „pool rezidual”, care este, în general, repartizat între chef de file şi co-chef de file. În concluzie, partea din comision acordată fiecărei bănci implicate, nu este aceeaşi. Ca atare, impactul comisionului asupra marjei efective va fi sensibil diferit pentru banca ce joacă rolul de chef de file, faţă de cele ce sunt co-chef de file sau simple participante la consorţiu. Noile tendinţe în sindicalizare Procesul descris anterior pentru sindicalizarea eurocreditelor, poate fi calificat ca un proces clasic de formare a consorţiului. El este încă utilizat. Însă, paralel, a apărut, mai ales pentru credite bancare de talie mijlocie, o altă practică în sindicalizare. Ea este caracterizată printr-o abordare în doi timpi. În primul rând, un grup de bănci importante, aranjatorii şi co-aranjatorii, preiau în sarcină ansamblul facilităţii; acest grup de bănci („clubul”) va sindicaliza creditul prin intermediul unei sub – participări. Prin sub-participare, un aranjor cedează o parte din creanţa sa (efectivă sau potenţială) către o altă bancă, care îşi va asuma obligaţiile respective şi va beneficia de drepturi asociate la credit. Pentru ca acest proces, de sub – participare, să poată fi realizat, este necesar să existe un acord prealabil din partea beneficiarului. Noul proces de sindicalizare implică, deci, o preluare fermă de către aranjori şi co-aranjori şi o sub – participare, care se substituie căutării, a priori, de parteneri de către acel membru al grupului de direcţie, care are în sarcină sindicalizarea. Acest nou procedeu prezintă 3 avantaje: 1. mai întâi, permite beneficiarului să-şi mobilizeze rapid fondurile pentru nevoile sale, fără a fi nevoit să aştepte până la sfârşitul sindicalizării, ca în cazul modelului clasic; 2. repartizarea creditului se poate face de manieră mai eficientă, deoarece toţi aranjorii şi co-aranjorii au posibilitatea de a vinde sub – participări; 3. băncile care iau în sarcină sub – participările, deţin creanţe uşor transferabile. Inconvenientele acestui procedeu: 1. beneficiarul nu cunoaşte, în momentul acordării facilităţii, care sunt băncile care, în definitiv, îl vor împrumuta. Aceasta, deoarece participările sunt mobile; 2. băncile care preiau sub – participările nu sunt în măsură să aprecieze dacă aranjorii păstrează sau nu, în registrele lor, un procentaj semnificativ din facilitate. Test de autoevaluare 14.1. 1. Amplitudinea marjei depinde de 5 factori: a) calitatea semnăturilor; b) durata creditului; c) lichiditatea generală a pieţei; d) impactul operaţiei de împrumut asupra capitalizării băncilor; e) voinţa băncilor de a creşte sau a reduce volumul activităţii lor internaţionale: A(a,b,c,d,e), B(a,b,c), C(nici una din variantele de mai sus). 2. Creditul consorţial este un împrumut:
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
a) acordat de un grup de bănci constituit într-o grupare cu personalitate juridică, pe o perioadă determinată, condusă de una dintre bănci şi denumită sindicat bancar pentru un anumit beneficiar; b) acordat de un grup de bănci constituit într-o grupare fără personalitate juridică, pe o perioadă determinată, condusă de una dintre bănci şi denumită sindicat bancar pentru un anumit beneficiar; c) acordat de un grup de bănci constituit într-o grupare fără personalitate juridică, pe o perioadă determinată, condusă de o singură bancă. 3. Obţinerea de către o bancă sau de către un grup de bănci a mandatului depinde de mai multe elemente: a) fidelitatea pe care acesta a manifestat-o faţă de cel ce a solicitat creditul; b) capacitatea pe care a avut-o de a prezenta o propunere având caracteristicile cele mai apropiate de cele dorite de către cel care doreşte să ia banii cu împrumut; c) capacitate de impunere pe piaţă; d) fidelitate faţă de o anumită categorie de clienţi; e) capacitatea de inovare. A(a,c,e,), B(a,b,c,d,e), C(a,b,e,). Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina 14.
14.2. EMISIUNEA DE EUROOBLIGAŢIUNI ŞI NOI TENDINŢE PE PIAŢA OBLIGATARĂ Aici cuvinte cheie
Euroobligaţiuni, sindicat bancar, emisiune Emisiunea de euroobligaţiuni şi noile tendinţe pe piaţa euroobligatară
Cum se realizează …
Emisiunea de euroobligaţiuni reprezintă o metodă de finanţare pe termen lung prin care beneficiarul obţine de pe piaţa de capital valoarea unui împrumut prin montarea unei emisiuni de eurobligaţiuni de către un sindicat bancar. Euroobligaţiunea reprezintă un titlu de credit exprimat într-o altă deviză decât cea a ţării emitentului şi plasată pe o altă piaţă decât cea a beneficiarului împrumutului. Tehnica tradiţională utilizată în emisiunea de euroobligaţiuni Sindicatul bancar care realizează emisiunea de euroobligaţiuni are trei funcţiuni : Organizare generală şi coordonare a emisiunii de euroobligaţiuni; Garantare sau preluare fermă; Plasare propriu-zisă a titlurilor. În cadrul sindicatului bancar unele bănci participante pot avea două funcţii iar altele numai o singură funcţie. Sindicatul bancar este constituit din trei grupuri şi anume : grupul de direcţie;
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
grupul de garantare; grupul de plasare. Grupul de direcţie este reprezentat de lead manager sau chef de file şi de co-lead manageri sau co-chef de file. Acest grup are următoarele responsabilităţi : - trebuie să coordoneze activitatea tuturor participanţilor şi să asigure buna desfăşurare a emisiunii de euroobligaţiuni; - trebuie să participe la toate etapele montării emisiunii; - are rol determinant în formarea sindicatului şi a celorlalte grupuri; Lead managerul şi ajutoarele sale trebuie de asemenea să subscrie o parte însemnată din valoarea emisiunii de euroobligaţiuni şi trebuie să fie format din bănci de mare anvergură. Grupul de garantare Tehnica de preluare fermă constrânge grupul de direcţie să formeze un sindicat de garantare. Acest sindicat are rolul de a garanta emitentului fondurile, indiferent cum va fi primită această emisiune pe piaţă. Riscurile asumate de cei care preiau ferm împrumutul sunt destul de ridicate şi cresc atunci când emitentul nu este prea cunoscut pe piaţă. Membrii grupului de direcţie fac parte din grupul de garantare şi îşi asumă cel puţin 40% din fonduri. Dacă emisiunea nu a fost integral plasată ei cumpără titlurile proporţional cu angajamentele asumate de fiecare dintre băncile participante la grupul de garantare. Numărul celor care preiau ferm împrumutul variază în raport cu talia emisiunii şi cu gradul de dispersie geografică dorit pentru plasare. Grupul de plasament (selling group) Instituţiile care fac parte din acest grup sunt selecţionate pe baza capacităţii lor de a găsi rapid investitori. Aceste bănci nu îşi asumă nici un procent din valoarea emisiunii şi sunt plătite pe bază de comision. De asemenea, aceste bănci nu preiau riscul la modul propriu ci există doar un angajament de a vinde o anumită parte din emisiune. Băncile urmăresc să respecte însă procentul pentru care s-au angajat deoarece dacă nu îşi dovedesc capacitatea efectivă de a plasa o parte din valoarea emisiunii respective nu vor mai fi agreate la participarea în alte sindicate bancare pe piaţă. În general băncile din cadrul grupului de plasament se angajează la vânzarea a 0,5% din valoarea emisiunii de euroobligaţiuni. În ceea ce priveşte remunerarea sindicatului bancar există trei tipuri de comisioane care se distribuie membrilor acestuia şi anume: - comisionul de direcţie - manager fee – care remunerează băncile din grupul de direcţie; - comisionul de garantare care remunerează băncile din cadrul grupului de garantare –underwriting fee; - comisionul de plasare care remunerează băncile din grupul de plasare – selling fee; Modul tradiţional de realizare a unei emisiuni de euroobligaţiuni presupune parcurgerea a 6 etape şi anume : 1. Negocierea preliminară şi pregătirea emisiunii Un proiect de finanţare internaţională începe cu o perioadă de negocieri în vederea
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
realizării unei emisiuni de euroobligaţiuni. În această fază se discută cu banca investită cu rolul de lead manager detaliile facilităţii: valoarea emisiunii, dobânda percepută, perioada de acordare a împrumutului, preţul emisiunii. Banca lead manager propune emitentului în scris diferite formule de finanţare pe diferite segmente de piaţă. Propunerile sunt valabile o perioadă scurtă de timp. După ce alege varianta care răspunde cel mai bine nevoilor sale, emitentul încredinţează mandatul bancii lead manager. 2. Preplasarea În cadrul acestei etape, banca lead manager caută parteneri pentru constituirea sindicatului bancar. O sub-etapă a acestei etape o reprezintă lansarea – announcement day- În cadrul acesteia lead managerul lansează invitaţii celorlalte bănci. Se trece la alegerea instituţiilor agreate să facă parte din sindicatul bancar şi se propun unor poziţii în cadrul sindicatului în funcţie de capacitatea băncilor respective de a garanta o parte a emisiunii, de a plasa titluri, de poziţia lor geografică. În ziua lansării, lead managerul face să parvină participanţilor un prospect provizoriu de emisiune în care sunt descrise în detaliu toate condiţiile .Acest prospect este pregătit de către lead manager şi emitent. Pentru a scurta timpul de realizare a emisiunii, lead managerul trimite băncilor alese diferite alte modele care reglementează şi raporturile dintre emitent şi grupul de direcţie şi dintre grupul de direcţie şi cel de garantare. A doua sub-etapă preplasarea propriu-zisă- durează aproximativ 2 săptămâni( în modelele mai noi această etapă urmează a fi scurtată datorită efectelor negative asupra condiţiilor finale ale emisiunii). Această sub-etapă este foarte importantă deoarece de rezultatul obţinut depind condiţiile finale ale emisiunii. Instituţiile participante la sindicat sunt invitate să sondeze piaţa şi încearcă să determine receptivitatea acesteia faţă de emisiune. Ele încearcă să evalueze corect modul în care emisiunea va fi primită de piaţă şi să determine condiţii de emisiune cât mai realiste. 3. Fixarea condiţiilor finale Această etapă durează maxim o zi. În funcţie de rezultatul preplasării se fixează condiţiile finale: - valoarea emisiunii( în funcţie de ceea ce arată piaţa); - rata cuponului ( daca piaţa arată reticenţă faţă de emisiune cuponul va fi mai ridicat iar dacă piaţa are o reacţie favorabilă atunci cuponul va avea o valoare mai scăzută); - preţul emisiunii, În funcţie de ceea ce se constată în perioada de preplasare se va urmări obţinerea unui randament cât mai mare. Odată determinate condiţiile finale se semnează acordul de împrumut şi acordul de garantare. 4. Repartizarea titlurilor – offering day Lead managerul face repartizarea titlurilor. Băncile participante sunt informate în scris de către lead manager asupra numărului de titluri şi aceste oferte nu sunt
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
negociabile. Adesea cererile iniţiale sunt reduse, şi fiecare bancă implicată primeşte un procent care rămâne definitiv. 5. Plasarea propriu-zisă Grupul de plasare procedează în următoarele două săptămâni la plasarea titlurilor. Lead managerul trebuie să vegheze asupra modului cum se tranzacţionează titlurile pentru a putea interveni în susţinerea lor. În această perioadă trebuie să evite fluctuaţiile între preţul emisiunii şi preţul de tranzacţionare. O sub-etapă o reprezintă deschiderea pieţei secundare de către grupul de direcţie. Cursul euroobligaţiunilor se exprimă prin două valori : - cursul bid la care se cumpără euroobligaţiunile de către cei care fac piaţa; - cursul ask la care se vând euroobligaţiunile. Odată cu deschiderea pieţei secundare pot apărea două fenomene: - unul negativ, atunci când nu există cerere. Dacă nu există cumpărători, grupul de direcţie trebuie să le cumpere la preţul la care le-a declarat( pentru a scoate de pe piaţă surplusul şi a menţine astfel preţul); - unul pozitiv, când interesul pentru obligaţiuni este foarte mare şi în aceste condiţii se imprimă o tendinţă de creştere a cursului (arată că volumul emisiunii putea fi mai mare). 6. Închiderea emisiunii În această etapă emitentul primeşte valoarea netă a emisiunii, iar titlurile sunt emise şi transferate investitorilor. La sfârşitul unei emisiuni de euroobligaţiuni apare în presă piatra tombală, un anunţ publicitar care prezintă în ordine ierarhică descrescătoare emitentul, lead managerul, grupul de direcţie, grupul de garantare, grupul de plasament. Această modalitate tradiţională de plasare a euroobligaţiunilor are câteva inconveniente : 1. lungimea perioadei de preplasare – deoarece această modalitate de realizare a unei emisiuni de euroobligaţiuni a fost concepută pentru o conjunctură stabilă a pieţei. În perioada preplasării piaţa poate arăta condiţii foarte diferite de cele iniţiale şi de aceea condiţii finale vor fi altele decât cele negociate iniţial cu emitentul – acest fapt afectând însă negativ imaginea lead managerului Pe de altă parte această etapă prelungeşte incertitudinea sumei pe care o va obţine emitentul în urma realizării emisiunii. 2. existenţa unei potenţiale emisiuni de euroobligaţiuni şi a unor posibile comisioane pe care fiecare din membrii sindicatului bancar le poate obţine creează între aceştia potenţiale tensiuni privind remunerarea diferenţiată. 3. pentru a câştiga încrederea lead managerului, unele bănci au tendinţa de a supralicita partea lor, ceea ce va reduce rentabilitatea emisiunii deoarece pe piaţă titlurile se vor vinde la un curs mai mic, iar partea nevândută din emisiune va trebui preluată de către sindicatul de garantare. 4. apariţia pieţei gri – este o prepiaţă care apare în perioada de preplasare. Dacă lead managerul fixează un preţ prea ridicat sau un comision redus, apar case specializate care vor cumpăra titlurile şi le vor vinde cu scont, făcând astfel titlurile greu de plasat pentru că din start ele se vor vinde la un preţ mai redus. Această piaţă gri este totuşi utilă deoarece joacă un rol regulator făcând mult mai complicată tendinţa de a oferi condiţii prea avantajoase.
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
Noile tendinţe în emisiunea de euroobligaţiuni 1. Segmentarea pe bază geografică a pieţei financiare Pentru a obţine o emisiune mai avantajoasă a apărut pe piaţă tendinţa de segmentare geografică a sindicatului bancar prin alegerea de co lead manageri din diferite zone geografice, dând astfel posibilitatea emitentului de a cunoaşte mai bine piaţa. 2. Tehnica de bought-deal Constă într-o mişcare pe care o face lead managerul. După ce obţine mandatul de la emitent (după stabilirea termenilor generali), fixează o dată de lansare eventuală. Dacă respectivele condiţii sunt considerate favorabile, lead managerul face o propunere fermă emitentului pentru ansamblul împrumutului. Emitentul nu va dispune decât de câteva ore pentru a lua o decizie. Dacă aceste condiţii convin emisiunea este lansată şi sindicatul de direcţie cumpără ansamblul emisiunii urmând să o plaseze în timp. Avantajele acestei metode : - băncile pun în aplicare mult mai rapid emisiunea; - emitentul scapă de stresul incertitudinii preţului şi va intra foarte rapid în posesia împrumutului respectiv. 3. Tehnica fixed price reoffering Această metodă urmăreşte să atenueze tensiunile potenţiale. În cadrul acestei metode toţi participanţii se angajează să nu acorde nici un fel de concesii de preţ atât timp cât sindicatul de emisiune nu s-a dizolvat. Nu s-a reuşit totuşi o eliminare definitivă a tensiunilor, deoarece investitorii aşteaptă până la dizolvarea sindicatului pentru a cumpăra titlurile, sperând să obţină un preţ mai bun decât pe piaţa primară 4. Emisiunea globală Este acea metodă de realizarea a unei emisiuni de euroobligaţiuni în care emitentul va emite euroobligaţiuni simultan pe mai multe segmente de piaţă. Aceste tipuri de emisiuni sunt de talie foarte mare, accesibile băncilor foarte puternice. Prin acest tip de emisiune se pot pune în practică programe de finanţare şi refinanţare mult mai ample şi titlurile au credibilitate mai mare. Test de autoevaluare 14.2. 1. Cursul euroobligaţiunilor se exprimă prin două valori: cursul bid la care se cumpără euroobligaţiunile de către cei care fac piaţa; cursul ask la care se vând euroobligaţiunile. a) Adevărat; b) Fals. 2. În ceea ce priveşte remunerarea sindicatului bancar există umătoarele tipuri de comisioane care se distribuie membrilor, şi anume: a) comisionul de direcţie; b) comisionul de supraveghere; c) comisionul de garantare; d) comisionul de fidelitate;
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
e) comisionul de plasare; A(c,d,e,), B(a,c,e,), C(a,d,e,). 3. Emisiunea de euroobligaţiuni reprezintă a) o metodă de finanţare pe termen lung prin care beneficiarul obţine de piaţa de capital valoarea unui împrumut prin montarea unei emisiuni eurobligaţiuni de către un sindicat bancar; b) o metodă de finanţare pe termen scurt prin care beneficiarul obţine de piaţa de capital valoarea unui împrumut prin montarea unei emisiuni eurobligaţiuni de către un sindicat bancar; c) o metodă de finanţare pe termen lung prin care beneficiarul obţine de piaţa de capital valoarea unui împrumut prin montarea unei emisiuni obligaţiuni de către o singură bancă.
pe de pe de pe de
Răspunsul se va da în spaţiul gol de mai sus. Răspunsul la test se găseşte la pagina 14.
În loc de rezumat
Am ajuns la sfârşitul unităţii de învăţare nr. 14. Vă recomand să faceţi o recapitulare a principalelor subiecte prezentate în această unitate şi să revizuiţi obiectivele precizate la început. Este timpul pentru întocmirea Lucrării de verificare nr. 14 pe care urmează să o transmiteţi tutorelui.
Lucrare de verificare unitate de învăţare nr. 14 Lucrarea de verificare, al cărei conţinut este prezentat mai jos, solicită cunoaşterea conceptelor prezentate în Unitatea de învăţare nr. 10. Creditul consorţial: definitie si elemente.
Constituirea sindicatului bancar.
Creditul consortial si emisiunea de euroobligatiuni
Inconvenientele modalităţii tradiţionale de plasare a euroobligaţiunilor.
Pentru răspunsurile studenţilor lăsaţi spaţii adecvate între întrebări.
Răspunsurile testelor de autoevaluare Răspuns 14.1 1. A) 2. b) 3. C) Răspuns 14.2. 4. a) 5. B) 6. a)
Bibliografie unitate de învăţare nr. 14 Se trec toţi autorii astfel: nume şi iniţiala prenumelui. – Titlu, Editura, anul apariţiei
Documentele utilizate in mecanismul acreditivului documentar