134 12 10MB
Croato-serbian Pages 358 Year 1978
Marksizam i savremenost
Uređivački odbor Izdavačkog centra Komunist Nijaz Dizdarević (predsednik), David Atlagić, Vladimir Bovan, Ivan Cifrić, Nikola Čingo, Zvonimir Damjanović, Ali Dida, Kiro Hadži Vasilev, Milan Kučan, Milan Mali, Simo Nenezić, Miloš Nikolić, Najdan Pašić, Ivan Perić, Olga Perović, Vojo Rakić, Budislav Šoškić, August Vrtar, Janez Zahrastnik. Glavni i odgovorni urednik David Atlagić Urednici Miloš Nikolić i Vera Popović Recenzent Mihailo Crnobrnja Preveli Mara Fran Mihailo Crnobrnja Jurij Bajec Nacrt korica Vladana Mrkonja
Paul Mattick
Kritički eseji
Izdavački centar Komunist Beograd 1978.
Predgovor
Ovaj izbor tekstova iz stvaralačkog opusa Paula Matticka,1 koji predstavlja mozaik, kompaktnu zbirku ladova načinjenu uz poštovanje piščevih sugestija i predloga u pogledu odabiranja po jedinih eseja, ima sedam tematskih delova u čiju će se svojevrsnu komplementarnost čitalac i sam moći uveri ti ulazeći u suštinu ovde razmatranih problema. Iako različito naslovljena, sva tematska područja, svi prilozi u ovoj knjizi, sa neznatnim izuzetkom, imaju zajednička obeležja.2 1 Paul Mattick je rođen 1904. u Berlinu. U mladosti je radio kao mašinski bravar. Od svoje 14. godine, to jest od 1918. elan je Slobodne socijalističke omladine, a od 1920. član Komunističke radničke partije Nemačke. Godine 1926. emigrirao je u SAD. U Čikagu je radio u grupa ma Sindikalističkih industrijskih radnika sveta (IWW). Godine 1931. bio je redaktor čikaških radničkih novina. Tridesetih godina bio je organiza tor i teoretičar „Grupa međunaiodnih komunista” („Groups of internatio nal Communists” ). U periodu od 1934— 1943. godine izdavao je i bio saradnik političkih časopisa Living Marxism i New Lssays, u kojima je sarađivao i Korsch. Može se reči da je od 1920. mnogo doprinosio radu političkih časopisa, novina, kao i akademskih publikacija u Evropi, Sjedi njenim Američkim Državama i Južnoj Americi. Paul Mattick se bavio i pedagoško-predavačkom delatnošču, na emi nentnim univerzitetima u svetu. Tako je po pozivu, kao gost, predavao na Amherst koledžu, Jeilskom univerzitetu, zatim na Slobodnom univer zitetu u Berlinu, u Haidelbergu i u Gisenu. U školskoj godini 1975/1976. boravio je u Danskoj Kao profesor-gost na Univerzitetu u Roskildi. Sada živi u Ma Kembridzu, u Bostonu, i radi na izučavanju teorije i istorije međunarodnog pokreta radničkih saveta. 1 Može se reći da izuzetak čine „Razmišljanja o input-output eko nomiji” . Ovaj rad, s obzirom na pristup i sadrzinu, ima veze sa ra nijim, ali je relevantniji za ekonomiju u socijalizmu. Taj deo Mattickovih
VII
S jedne strane, ova zajednička obeležja su u vezi sa njihovom sadržinom, koja se u celini odnosi na funkcionisanje zrelog kapi talizma danas. Pisac je analizom brojnih detalja dao opštu sliku sadašnjeg i budućeg kretanja savremenog zrelog kapitalizma. Sli ka se pred čitaocem pojavljuje kroz upoznavanje ikako sa gledišti ma autora s kojima Mattick polemiše tako i sa samim njegovim stavovima bili oni kritički prema tim autorima ili ne. S druge strane, ta zajednička obeležja su u vezi sa Mattickovim pristupom, uslovljenim delimično i sadržinom tekstova koje kritički ocenjuje. U svakom prilogu on ili brani Marxove stavove od napada auto ra o kojima govori ili i sam upućuje kritiku nekim Marxovim sta vovima (ili i jedno i drugo). Zapravo, Marxova gledišta su ne samo polazna osnova, kao što bi se to moglo očekivati i kao što to na prvi pogled izgleda, nego su neka vrsta parametra po moću kojeg Mattick vrlo često vrednuje i sa kojim upoređuje sva gledišta koja su predmet njegove kntike i, istovremeno, analize. Potrebno je odmah objasniti da se u slučaju kada se ka že da bi se moglo očekivati da Marxova gledišta u toku rasprave i analize budu polazna osnova misli na suštinu problema o koji ma je na narednim stranicama reč. Naime, Marx je bio među prvima u istoriji naučne misli koji je pokrenuo pitanje funkcionisanja kapitalizma kao društveno-ekonomskog sistema. Pre nje ga su to pokušali predstavnici klasične političke ekonomije, po sebno Smith i Ricardo. Njihovi doprinosi su imali ograničen do met, jer su, kao što je poznato, kapitalizam posmatrali kao večiti društveno-ekonomski sistem. Marx je najpotpunije objasnio suštinu i zakonitosti po kojima se to funkcionisanje odvija. Umesto da na ovom mestu nižemo argumente kcji hi to potvrđivali, a koji ne bi značili ništa drugo nego podsećanje na Marxova ot krića i celinu njegovog sistema, smatramo da je dovoljno pod vući činjenicu da je Marx još pre više od jednog veka otkrio ništa manje nego zakon po kome se razvija kapitalizam sve do svoje sadašnje, zrele faze. Još u Prvom tomu Kapitala Marx je otkrio zakon koncentracije i centralizacije kapitala, otkrivajući istovremeno i opiti zakon kapitalističke akumulacije. Marx je to uspeo da izloži u svom fundamentalnom delu, Kapitalu, zahva ljujući svome metodu marksističkoj dijalektici, kao i tome što je, razmišljanja je od posebnog značaja i po tome što, u celini, pokazuje do mete input-output ekonomije i briše mnoge mitove i preuveličavanja od ređujući njen pravi značaj.
VIII
kao što se to dobro vidi iz geneze njegovih radova, oko četvrt veka sakupljao i proučavao materijal koji je bio predmet njegove teorijske analize i sinteze. Ovo je poznato, ali se Marxu ne pri znaje uvek da je upravo on otkrio zakon koncentracije i centra lizacije kapitala, koji važi i danas. Mattick, na primer, vrednu jući gledišta koja kritikuje, izlažući svoje koncepcije i upoređujući sve to sa Marxovim stavovima, ove posiednje čas ističe, kao važeće, potkrepljujući to autentičnim, izabranim citatima iz Marxova opusa, a čas, opet, u svom razmatranju, iznosi da su delovi tog istog opusa danas ozbiljno ugroženi, ili su to, po nje govom mišljenju, bili čak i u vreme svoga nastanka, iz niza ra zloga. U našim narednim redovima posvetićemo pažnju upravo ovim razlozima, koje je Mattick bilo ekstenzivno razvio, bilo istakao u toku polemike sa drugim gledištima, trudeći se da iz svog ugla posmatranja osvetli ono što je osnovno u Marxovom učenju. Osnovno u Marxovom učenju je, svakako, teorija radne vrednosti, delovanje zakona vrednosti koji se provlače kroz ceo njegov sistem, ali je to istovremeno i sve ono što čini osobenosti njegovog metoda analize. Ovo posiednje je u Mattiakovim studijama, odlomcima, kao što se može očekivati, najčešće tesno povezano sa sadržinom koja se izlaže. Ne možemo a da ne istaknemo da ova Mattickova knjiga ima svoje mesto u oblasti marksističkih radova metodološkog karaktera, u kojima oskudeva i svetska literatura, uprkos broj nim pokušajima, u posiednje vreme, da se ovaj nedostatak nado knadi. Danas se marksistička analiza bogate savremene prakse i kretanja u svetu poklapa sa iznalaženjem novih mogućnosti razvoja marksizma koji bi sve više ukazivao na puteve menjanja sveta. Jasno je da u takvim okolnostima metodološke studije imaju ogroman značaj. Kojim će se putem krenuti, nije irele vantna okolnost. Čitanje Mattickovih radova navodi na razmi šljanje o nizu starih i danas živih, kao i potpuno novih i aktuelnih kontroverzija, posebno u marksističkoj ekonomskoj teo riji. Prevazilazeći ova heterogena gledišta marksistička teorija iz lazi obogaćena. Ona se uvek tako i razvijala: kroz borbu sa su protnim shvatanjima. Osim toga, rezultati istraživanja i teorijsko kritička analiza na narednim stranicama nemaju samo metodo loškog značaja nego su od ogromne važnosti i za revolucionarnu praksu. Ovo se vidi iz priloga koji slede. Neki zaključci teore tičara koji ne pripadaju savremenoj građanskoj ekonomiji, nego IX
su svrstani u neomarksiste, određenim tumačenjem Marxove teo rije radne vrednosti, stoje na istim pozicijama na kojima i gra đanska ekonomija. Uz ovo, o čemu je nauka već rekla svoju reč, a na što ukazuje i Matlick, potrebno je dodati, bez ikakvog preterivanja, da zaključci pojedinih neomarksista vise koriste apologetici kapitalizma nego brojne stranice građanskih teoretiča ra. Ovo je ,na primer, slučaj sa shvatanjima bweezyja i mnogih drugih, s obzirom na pojedine delove njihovih analiza. Mattick ukazuje na neke od njihovih stavova, ah u toku čitanja ovih razmatranja iskrsava i pitanje kakvi se zaključci mogu izvesti iz Mattickovog opusa, naročito u onim najvažnijim delovima u kojima govori o vezi između Marxove teorije vrednosti sa teori jom cena ,odnosno kad govori o teoriji akumulacije. Do sada je već naučna kritika i Matticka pokušala da svrsta u grupu onih koje kritikuje. Ukratko, kako je to F. Eberle slikovito ista kao: „Dolazi do prepucavanja . . .” između autora koji tretiraju srž i 'ključna pitanja Marxove teorije i metoda.* U ovo se možemo uveriti analiziranjem autentične Mattickove misli i njenim poredenjem sa tekstovima neomarksista i dru gih koje kritikuje. Na nekim mestima je nemoguće shvatiti sušti nu Mattickove kritike bez poređenja tekstova kntikovanih auto ra, jer je reč o ekstenzivnom prezentiranju tih gledišta. Inače bi se na mahove izgubila nit Mattickove kritike, odnosno Marxo ve misli. Iz izloženoga je lako zapaziti da, iako je reč o tekstovima iz domena marksizma, gledišta koja su predmet kritike ili ka tegorije i stavovi koji se pokušavaju dalje razviti (npr. razmi šljanja o daljoj ekspanziji kapitala), Mattick uporeduje uglavnom samo sa Marxovim, a ne i sa Engelsovim i Lenjinovim stavovi ma. Ovo, naravno, ne znači da se ne žele odvajati Marxova gle dišta od Engelsovih i Lenjinovih, jer sva trojica spadaju ju osni vače marksizma, a, po Engelsovim rečima, koje je više puta po navljao, s obzirom na Marxov doprinos cela „naša teorija s pra vom nosi Marxovo ime”4. S obzirom na zadatak koji je pred naJ Vid. detaljnije u: Friedrich Eberle, „Bemerkungcn zum Erklarungsanspruch der Marxschen Theorie” (štampano u zborniku Aspekte der Marxschen Theorie — Zwr methodischen Bedeutung des Kapital, Suhrkamp, Frankfurt am Main 1973, str. 363—385, posebno str. 371. 4 Vid.: Vera Pilić, Savremeni problemi političke ekonomije, Privred ni pregled, Beograd 1973, str. 48. do 68, gl. il i.
X
ma, ovde ne ulazimo u brojna heterogena gledišta u pogledu celine i pojedinih delova Marxovog, Engelsovog i Lenjinovog učenja i u različite stepene protis tavijanja jednih drugima ili delimičnog i potpunog opovrgavanja/ Na ovom mestu nužno je konstatovati da Mattick komparaciju vrši samo, to jest pretežno sa Marxovim shvatanjima. Sto se tiče Engeisa, on u svim ovde objavljenim tekstovima kao da ne zaslužuje tako reći ni da bude uvek izričito pomenut. Implicitno se npr. na jednom mestu podrazumeva da je reč o Engelsu, on je pomenut tek među oni ma „koji su izdavali Drugi i Treći tom Kapitala” . Samo na jednom mestu Engels je merodavan ili, preciznije rečeno, merodavniji od Bernsteina. Daleko i od pomisli da plediramo za pri stup koji bi zahtevao bilo kakvu prohibiciju analize Engelsovih đorečenih ili nedorečenih shvatanja, u bilo kojoj fazi njegovog i Marxovog stvaralaštva, želimo (naglašavajući da kompleksna ana liza koja bi imala ambiciju da u bilo kom vidu „razdvaja” ili „identifikuje” Marxovo i Engelsovo stvaraiaštvo ne bi značila ništa drugo do ulaženje u genezu tog gigantskog opusa, na što se, i pored brojnih vrednih radova u svetu, zapravo, još čeka) istaći mišljenje da mimoilaženje upravo Engelsovih tumačenja i komentara o teoriji vrednosti, o delovanju zakona vrednosti i o specifičnostima Marxovog metoda upravo pospešuje pojedine Mattickove zablude. Drugim rečima, mislimo da bi upravo zadrža vanje na Engelsovim tumačenjima delovanja zakona vrednosti i Marxovog „modela” sprečilo Matticka da padne, uprkos izvanred nom poznavanju autentičnih tekstova iz Kapitala, a sigurno i iz ostalih Marxovih radova, u greške koje znače odstupanje od Marxo vog sistema. Bez apriorizma i predubeđenja bilo koje vrste, u daljem tekstu ćemo se i konkretno zadržati na tim greškama i zabludama. Sada želimo samo reći da bi Mattickovo shva tanje izvesno bilo drukčije da je uzeo u obzir Engelsovo tumačenje Marxovog zakona vrednosti, npr. pri zauzimanju negativnog sta va o značaju zakona vrednosti za formiranje cena u kapitalizmu, tada se, verovatno, o njegovom gledištu ne bi moglo dvojako suditi. Ovo poslednje važi za njegovo shvalanje značaja Marxo vog zakona vrednosti u celini, za koga je on samo „misaoni model” . Za ovaj problem značajan je Engeisov Predgovor Tre ćem tomu Kapitala, a zatim, još više, „Dopuna i dodatak” istom tomu. Engelsovi komentari, sa kojima se ovde susrećemo, 5 Ibid, gl. II, str. 30—48.
XI
komplementarni su Marxovom objašnjenju pojma vrednosti da tom u Prvom tomu Kapitala, a naročito onome u Trećem tomu, posebno u 9. i 10. glavi, gde Marx naglašava da je bez izjedna čenja profita u prosečan profit sve besmislica; ova pitanja su poznata pod nazivom „transjormacioni problem”. Ne sumnjamo da je iz izvorne i brojne sekundarne literature Mattioku taj pro blem poznat, ali je činjenica da ga on mimoilazi. Na taj način smo rekli da ne pridaje pažnju onome što čini srž Marxovog za kona vrednosti. Engels na to ukazuje na označenim mestima. Naročito je značajan onaj njegov komentar koji razrađuje Marxov punctum saliens iz 10. glave Trećeg toma. Kao što je poznato, Marx tu govori (a Engels razrađuje i komentariše) čak i o bu dućem društvu, navodeći primer dva radnika koji su sami vlasni ci sredstava za proizvodnju. Pod određenim pretpostavkama, uz primenu svoje poznate apstrakcije, koju Mattick govoreći o nje govom metodu čak i ne pominje, Marx pokazuje da u trenutku kada robe nisu proizvodi kapitala, dva radnika u međusobnoj razmeni dobijaju istu vrednost, jer su istu vrednost uz date pretpostavke i dodali proizvodu (radili su istom intenzivnošću sa istim radnim vremnom.). Oni su proizveli proizvode različite vrednosti, jer je preneta vrednost sa sredstava za proizvodnju kod jednoga bila veća, ali taj „višak” je otišao na postojani kapital koji treba nadoknaditi. Kompleksno je Marxovo kazivanje ovim primerom, koji je situiran u kontekst ikoji spada među najsažeti je i najznačajnije stranice Marxovog dela. Marx je tu, između ostaiog, hteo da kaže i kakva je uloga rada pri određivanju ko liko će koji radnik dobiti u slučaju kada robe nisu proizvodi ka pitala. Ali ne samo to. Rekao je nedvosmisleno i ono što Mattick spori, i to sledećim rečima: „ . . . Prema tome, ne uzimajući u obzir to što zakon vre dnosti vlada cenama i njihovim kretanjem, potpuno je pravilno smatrati vrednosti roba ne samo teorijski nego i istorijski kao prius (što prethodi) cena proizvodnje.”6 I ne samo na ovom mestu, celina Marxovog dela govori o tome da u robnoj proizvodnji zakon vrednosti vlada cenama i njihovim kretanjem. Mattick to ne priznaje, a Engels to podvla či tumačeći Marxove misli i kao da anticipira svojom „dopu4 K. Marx, Kapital, III tom, gl. 10. i F. Engels, „Dopuna i doda tak’’ III tomu (podvukla — V. P.)
XII
nom i dodatkom” odgovor svima onima kcji tu srž Marxovog učenja i Marxovog metoda ne budu pojmili. Engels kaže: „Da je Marx dospeo do toga da još jednom proradi Treću knjigu, on bi ovo mesto bcsumnje znatno više razradio. Ovako kako sada stoji, ono daje samo skiciranu kontu ru onoga što o ovome treba da se kaže.”7 Dalje, Engelsova političko-ekonomska shvatanja i njegov doprinos na tome planu, posebno u njegovim radovima i dopu nama Kapitalu, kao i njegova saradnja sa Mrxom npr. u toku rada na Kapitalu ne bi se mogli mimoići m u polemici koja je danas uzela već prilično maha, a koja se kreće upravo oko gle dišta s kojima polemiše i Mattick: kakav značaj su za Marxa, prilikom pisanja Kapitala, imali empirijski materijali i da li Marxov model zakona vrednosti ostaje samo pomoćno sredstvo u poimanju svih kretanja i funkcionisanja kapitalizma. Mattick spa da u neprijatelje empirizma. Tako ga ocenjuje savremena misao. Našeg čitaoca želimo informisati, u ovom kratkom uvodnom izlaganju, i o dosadašnjoj kritici upućenoj Matticku, i kako onoj na koju on već odgovara u ovde objavljenim tekstovima tako i onoj koja je od dosta velikog značaja, a koja u prevodu nije do stupna našem čitaocu. Naravno, ukupnu kritiku, naročito ne onu uopštenu koja negira bilo Mattickove stavove, bilo eti general sve stavove nove levice, ne prezentiramo ovde. Ne zadržavaju ći se na tome, smatramo da ovo uvodno izlaganje nije ništa iz gubilo od svoje potpunosti, bar zbog toga sigurno nije. Gillmanovo delo u kome „reformuliše” Marxov zakon tendencijskog pada profitne stope prvo je po redosledu predmet Mattickove kritike. Gillman, na osnovu slatističkih podataka, zaključuje da je Marxov zakon tendencijskog pada prosečne pro fitne stope važio do 1919. godine (npr. u, danas najrazvijenijoj zemlji kapitalizma — SAD), ali sada ne važi. Mattiok smatra da Gillmanova teorija nema veze sa Marxovom. Po njemu, Gillman prelazi od apstraktno-teorijskog modela na konkretnu stvarnost, a što je, smatra Mattick, nedozvoljeno, Gillman nije u pravu, po Matticku, pošto proverava i kritikuje Marxov model ten dencijskog pada profitne stope polazeći od netačnih pretpostav ki. Sadrži, na primer, „nemoguću pretpostavku” o nepromenljivoj stopi eksploatacije. Kao što se vidi, ponešto Gillman prizna je Marxu kao doprinos, a ponešto Mattick. G i ll m an sve pre 7 F. Engels, Ibid.
X III
bacuje na teren realizacije, napuštajući proizvodnju. Ali i Marx kaže da problemi vode ka realizaciji viška vrednosti i teškoćama s tim u vezi. Marx vidi granicu razvoja kapitalizma u kapital-odnosu, u društvenim odnosima i neadekvatnoj raspodeli u nji ma, a Gillman predlaže podržavljenje kapitala u neproizvodnu potrošnju. U tom slučaju kapitalizam se modifikuje i prestaje da bude ono što jeste. Pri tom iskrsava pitanje da li je Marx re kao šta se dešava sa zakonom padanja profitne stope kao ta kvim? Po Matticku, nedostaci su i kod Maixa i kod Gillmana! Marx ne sumnja u to da profit pada, on se pita zašto profit ne pada brže. Po Mattickovom mišljenju, faktori sa suprotnim dejstvom su stvarnost. Po našem mišljenju, stvarnost je ta koja danas potvrđuje kretanje kapitalizma onim putem koji je odredio Marx, i to se dešava u vreme dok sporovi oko relevantnosti Marxovih shvatanja o ovim pitanjima postižu izvanredno ve liku frekvenciju. U Dodatku u kome odgovara na Gillmanovu kritiku po ovom pitanju Mattick je mnogo eksplicitniji i jasni ji. Međutim, dvojstvo njegovih shvatanja o najhitnijim pitanjima Marxove teorije i metoda nije ni ovde ukinuto. Za Matticka Marxova teorija vrednosti ostaje permanentno misaoni model, ostaje model bez značaja za praksu, posebno za kretanje cena, premda ovaj njima u stvari upravlja. Iznenađuje Mattickovo poimanje Marxovog metoda i njegovo ne pominjanje Marxove apstrakcije. Upravo u vezi sa Mattickovom teorijsko-kritičkom anali zom Gillmanove studije F. Eberle u pomenutom radu usmerava svoju kritiku na ,,specifičnu ograničenost” Mattickove argumen tacije i upoređuje je sa Marxovim shvatanjem. Eberle zamera Matticku što pravi oštru razliku između Marxovog modela i stvarnosti. Zamera Matticku što je shvatio transformaciju vred nosti u cenu samo kao logički model koji onemogućuje empirij sko posmatranje preobražaja vrednosti u cenu, to jest određiva nje cene putem vrednosti. Eberle pravilno ističe da je zagarantovano važenje Marxove teorije vrednosti u stvarnosti time što je na nivou ukupnog društva dat identitet između sume vredno sti i sume cena. Eberle sumnja da Mattick može merodavno govoriti o zakonitostima razvoja kapitalizma kada upotrebu konkretnog empirijskog materijala proglašava za ilegitimnu. Sin teza Eberlove kritike govori o raskoraku koji kod Matticka postoji između unutrašnjeg sadržaja, s jedne, i metodoloških po stavki, s druge strane. Uzroci svemu tome leže u Mattickovom XIV
nerazumevanju osnovne intencije Marxove teorije. Eberleova kri tika se odnosi na najvažniji deo Mattickovog razmatranja. Na ime, Mattick marksistički problem transformacije vrednosti u cene lokalizuje na istom nivou kao i tradicionalna građanska teorija cena. Pri tome mu promiče eminentno metodološki zna čaj problema transformacije vrednosti u cenu. Ukupno Mattickovo rezonovanje i interpretacija ovih pro blema naglašavaju da su Marxov model i njegova teorija vred nosti isključivo misaoni model. Međutim, kritikuju6 Samuelsonova shvatanja, npr. u sledećem prilogu, Mattick govori o stvar nosti koja odgovara Marxovim stavovima. S pravom se može zaključiti da Mattick nije dosledan toj svojoj tvrdnji i da u kri tici neomarksista i građanske ekonomije, na mahove, može se re ći, priziva konkretnu stvarnost u pomoć kao potvrdu da je po trebno preispitivanje kako njihovih tako i Marxovih stavova. Dodali bismo da potreba za preispitivanjem postoji i kada su u pitanju Mattickovi stavovi. Mattickova kritika Monopolnog kapitala Paula A. Barana i Paula M. Sweezyja predstavlja odista bespoštednu kritiku shva tanja »argumentacije i zaključaka ovih autora. Cilj Mttickove anali ze i sinteze u ovom delu vidljiv je iz samog naslova: prikazuje se studija pomenutih autora u odnosu na shvatanja koja su po znata u marksizmu i prikazuje se sve ono što se može nazvati odstupanjem i od „moćnog analitičkog metoda” , koja je konstituisana Marxovim opusom i koja se razvijala sve do danas kroz kontroverzna shvatanja, kao i od prakse čija je suština drukčija od pojavnih oblika u kojima se 011a ispoljava. Mattick uočava da je marksizam, i Marxov metod, samo fraza u razma tranoj studiji Barana i Sweezyja. U našoj literaturi se posle po jave prevoda Monopolnog kapitala već raspravljalo o problemi ma koje Baran i Sweezy u svom eseju tretiraju8, stoga eksten zivno ,na ovom mestu, ne ponavljamo inače komplementarnu kritiku koja sa Mattickovim gledištima može činiti celinu. Isti čemo samo Mattickova lucidna zapažanja o samom pojmu mono pola u Baranovim i Sweezyjevim shvatanjima koja su na ovom planu identična sa pojmom koji mače postoji u građanskoj eko nomskoj teoriji. Takođe treba pomenuti i Mattickovu kritiku • Vid. detaljnije: V. Pilić, op. c it, gl. 12, str. 162. do 181. N a ovom mestu se nalazi navedena i odgovarajuća bibliografija teorijsko-kriiičkih razmatranja radova Barana i Sweezyja kod nas i u svetu do 1970. godine.
XV
Sweezyjevog i Baranovog shvatanja „fundamentalnih promena strukture” od konkurentskog ka monopolnom kapitalizmu. S tim u vezi ponovo iskrsava i problem akumulacije kapitala i tendencijskog pada profitne stope itd. Mattickova kritika ističe da su Marxova teorija i metod nadmoćni nad Sweezyjevim i Baranovim „marksizmom” i njihovim „novim zakonima”9. Značajan Mattickov doprinos teoriji i metodu naiazimo u delovima gde kritikuje Kasni kapitalizam vodećeg neotrockista Ernes ta Mandela. Doprinos sagledavamo kako u razvijanju sta vova kojima opovrgava Mandelova shvatanja tako i u delovima gde Mattick izlaže svoje gledište o otvorenim problemima savremene privrede i društva koji proističu iz funkcionisanja ka pitalističkog društveno-ekonomskog sistema. Nužno je naglasiti da je teorijsko-kritička analiza Mandelovih shvatanja veoma slo žen zadatak. Reč je o autoru koji je izuzetno plodan, po broju objavljenih studija koje su prevedene na preko dvadeset svetskih jezika, o autoru koji je podjednako poznat, pa i priznat kako u Evropi tako i u Americi, a i u ostalim delovima sveta. Sam Mattick oseća težinu preuzetog zadatka i to potvrđuje u sledećem stavu: „Skliske kao jegulje su protivrečnosti koje postoje kod Man dela i ne mogu se lako okrenuti protiv njega, jer ih on sam ukida sa nadom da će time razoružati sve svoje protivnike . . .” Međutim, Mattick uspeva da obavi preuzeti zadatak. On uočava Mandelove zablude i greške, uočava koji sve nerešeni pro blemi „proganjaju” Mandela, kao i to u kojim se sve delovima svoje studije Mandel „približava” problemu. Ima u Mattickovoj kritici Mandela i vidljivih znakova čuđenja zbog nekih stavova koji su odavno u marksizmu prevaziđeni. Jedan od njih je i taj što Mandel i danas prihvata takvu liniju razvitka kasnog kapi talizma koji vodi „ka jedinstvenom svetskom trustu” . Poznato je da je upravo ovaj stav u marksističkoj teoriji oduvek bio raskršće na kome su se odvajali marksisti od svih revizionista. Bernstein i Hilferding pripadaju protagonistima shvatanja o per 9 U vezi sa Mattickovom kritikom ovih autora i gledištima u našoj stručnoj literaturi, potrebno je podsetiti da se od svoga nastanka do savremenosti marksizam u Americi neprestano razvijao na poseban način i sa vrlo mnogo primesa koje su značile i znače menjanje M arxo” ih i Engelsovih osnovnih gledišta. O ovome vid. detaljnije, npr. studiju: David Hcrreshoff, American Disciples of Marx, from the Age of Jackson to the Progressive Era, Univ. press, Detroit 1967.
XVI
spektivi razvoja kapitalizma u tom pravcu, ali ne i Lenjin. Mattick je u pravu kada kritikuje Mandelova shvatanja o ovom pitanju, jer ni u kasnom kapitalizmu monopoli nikad ne ukidaju potpuno konkurenciju. Čudno je, međutim, što on i Lenjina ubraja u autore koji koncentraciju i centralizaciju kapitala obja šnjavaju njegovim razvojem ka jedinstvenom svetskom trustu. Lenjinova gledišta se zasnivaju na Marxovom metodu, polaze od Marxovog zakona koncentracije i centralizacije kapitala i razvijaju se u teoriju imperijalizma kao najvišeg stadija kapitalizma u ko me monopoli nikad potpuno ne ukidaju konkurenciju i u kome je isključen takav stepen skladnog razvoja kapitalizma u kome će biti jedan jedini svetski trust! Kroz kritiku Mandela izbijaju stavovi imanentni Mattickovoj ukupnoj teorijsko-kritičkoj analizi. Taiko, on smatra da se ne mogu naći empirijske potvrde Marxove teorijske analize, i vi di u Mandelovim razmatranjima uzaludan pokušaj i suvišnost njegove argumentacije da dokaže da je Maix „bio odlučno pro tiv kvazitotalnog razdvajanja teorijske analize i empirijskih po dataka” . Drugo, i u ovom delu svojih razmatranja on insistira da se svi problemi i protivrečnosti svedu na adekvatno tretiranje akumulacije kapitala. Akumulacija kapitala je i početak i kraj svih Mattickovih razmatranja zakonitosti savremenog, zrelog ka pitalizma i ukupnog tumačenja Marxove ekonomske teorije.10 U Mattickovoj kritici Mandela susrećemo i njegova shvatanja ne samo o ograničenosti i nemoći savremene građanske ekonomske nauke, „koja je uprkos isključivom posmatranju cena primorana na konstrukciju modela da bi bila razumljiva” moderna aparatu ra ekonometrije, koja u teorijskoj i praktičnoj primeni ništa ne može da promeni, nego i ukazivanje na nedovoljnost mark sističke teorije da objasni konkretne probleme savremene stvar nosti. Mattick posvećuje punu pažnju kritici Mandelovog shvata nja zakona vrednosti i, naročito, tumačenju delovanja zakona “ Asocijacije nas vode ka tumačenjima Marxovog Kapitala u stu dijama i člancima Veselina Masleše, koji u Marxovom tretiranju akumulaciie kapitala vidi glavno Marxovo otkriće. Detaljnije vid.f V. Masleša Deia, Kultura, Beograd 1953, kao i prilog na Naučnom skupu Akademije nauka Bosne i Hercegovine „Veselin Masleša — život i delo” (Banja Luka 1977), koji je autor ovog predgovora napisao, pod naslovom: Maslesino tumačenje ,Jia p ita la ” i suvremena interpretacija.
XVII
vrednosti na svetskom tržištu. On uočava da Mandel iz delovanja zakona vrednosti izvlači objašnjenje susiine imperijalizma i objašnjenje za „ očekivanu socijalističku revoluciju nerazvijenih zemalja” . Za Mandela bez ove revolucije nema rešenja proble ma trećeg sveta, kao ni onih koji proističu iz takozvane nejedna ke razmene. Međutim, oblike te revolucije i specifičnosti pojedi nih zemalja ne tretiraju ovde ni Mandel, ni Mattick.11 Ukupna Mattickova teorijsko-kritička analiza Mandelovih shvatanja zadržava se naravno i na njegovom tumačenju koje proističe neposredno iz poimanja teorije društvene reprodukcije. Mattick nas informiše da se Mandel ne slaže sa Rosom Luxem burg, sa poznatim njenim stavovima o takozvanim nedostacima Marxove teorije društvene reprodukcije, koji su poznati kao — „teorija praznina” . Međutim, ovo je tačno samo delimično, to jest ako se imaju u vidu Mandelovi stavovi izneti u vezi sa problemima koje ističe Mattick. Inače Mandel celinom svojih studija pokazuje da umnogome podvlači značaj Rosinih nastoja nja da istakne probleme reprodukcije, raspravljajući o domenima koji nisu uključeni u Marxovu teoriju društvene reproduk cije. Ovo je značajno naglasiti jer navodi n--. asocijacije koje nas uveravaju da se neotrockisti ne razlikuju od trockista. Mattickovo kritičko osvetljavanje Mandelovih gledišta od nosi se na studiju Kasni kapitalizam koja jc publikovana 1972. godine. Mandel je, doduše, u novo izdanje ove iste studije, tri godine kasnije, uneo ceo niz izmena o kojima i izričito govori u svom predgovoru12, ali osnovni zaključci ostaju isti, kao i metod i način argumentacije. Zbog toga Mattickova kritika Mandela ostaje aktuelna i danas. Vredno je napomenuti da se Mandel u studiji Kasni kapitalizam umnogome ogradio od svojih rani jih zaključaka koje je izneo u Raspravi o političkoj ekonomiji, koja je u prevodu dostupna i našim čitaocima. Utoliko Matticko" I jedan i drugi autor međutim, koliko nam je poznato, razmišljaju u svojim radovima i o ovome kompleksnom i ključnom problemu teorije i prakse. Mandel svoja gledišta jasno i eksplicitno iznosi u drugim svojim radovim a: on stoji na pozicijama trockista (ili neotrockista) i zastupa permanentnu revoluciju. 12 Prvo izdanje je publikovano pod naslovom: Der Spatkapitalismus, Suhrkamp Verlag, Frankfurt a/M 1972, a prvo nmenjeno izdanje kao: Late capitalism, New Left Review, London 1975. O izmenama koje sa drži ovo englesko izdanje govori sam autor eksplicitno u Predgovoru, str. 1— 12.
XV III
va analiza kasnog kapitalizma ima i poseban značaj za naše či taoce.'3 Veoma je sažeta i aktuelna Mattickova ocena Mandelovog shvatanja multinacionalnih koncerna. Podsticajne su i Matticko ve ocene da neće doći do odvojanja multinacionalnih korporacija od nacionalnih granica, odnosno, da neće doći do apsolutnog probijanja okvira koje postavljaju nacionalne države. Mattick smatra da se radi samo o pokušaju da se prevaziđu granice pri vatne svojine i privatnog prisvajanja. U protivnom bi se izmenila priroda i suština samog kapitalističkog društvenoekonomskog sistema. Svojim razmišljanjima o input-output ekonomiji Mattick nam ukazuje na svu ograničenost ovoga sislema, prikazujući ne samo genezu i uslove nastanka input-output sistema nego i ge nezu ukupne građanske ekonomije. On pokazuje da je sama po java input-output ekonomije vrlo značajna, te joj zbog toga po klanja pažnju i daje odgovarajuće mesto u svom opusu. Mattick uočava da ona u suštini osvetljava inter-industnjske i međusek torske odnose. Njen nastanak se povezuje sa pokušajem da se pretpostavkama neoklasične teorije da empirijski sadržaj. Neoklasična, kejnzovska i teorija planiranja i njihove osobenosti su od značaja za nastanak i formiranje ovog sistema. U svojoj ana lizi Mattick pokušava da objasni i uslove u kojima je teorija nastala (depresija, konjunktura itd.). Ovakav pristup analizi ga je i mogao dovesti do adekvatnih zaključaka da svi delovi input•output sistema objašnjavaju funkcionisanje, teškoće i traženja privrede savremenog kapitalizma, ali ne ukazuju na kauzalnost ukupnog procesa. Po Matticku, sistem o kome je reč „ne interesuje se za proces akumulacije kapitala, nego za rast ukupnog materijalnog bogatstva” . Zatim, malo dalje, „prate se tehničke promene u akumulaciji ali se ne pokazuje zašto je akumulacija u jednom momentu moguća a u drugom nije” . Uočava se da je klasni aspekt u ovom sistemu izostao. Pri razmatranju ovog dela Mattickovih „razmišljanja’' bitno je da uočimo da Mattick za ključuje sledeće: „Najvažnije je ispitivati odnose proizvodnje kao odnose vrednosti.” 14 u Podsećamo da je naš prevod ove studije u dva toma snabdeven veoma opširnim i merodavnim pogovorom akademika prof. dr-a H. Hadžiomerovića. 14 Vid.: „Razmišljanja o input-output ekonomiji” , detaljnije u za ključnim razmatranjima autora.
XIX
Udubljujući se u Mattickovu teorijsko-kritičku analizu na narednim stranicama čitalac neprestano oseća da se Mattick vra ća Marxovoj teoriji vrednosti, koju inače, kao i ceo Marxov model, smatra misaonim modelom; po njemu, ona je upotreblja va jedino u funkciji kritike građanske ekonomske misli.15 Veoma uspelom smatramo Mattickovu teorijsko-kritičku analizu ,,dileme” Gunnara Myrdala, u njegovoj studiji Američka dilema. Ovaj deo je od višestrukog interesa za sve one čitaoce koji prate društveno-ekonomski razvoj zemalja u razvoju i nji hovo nastupanje na svetskoj pozornici i tržištu, a za jugoslovenske čitaoce je to i od posebnog interesa s obzirom da se naša zemlja aktivno zalaže za promenu stanja u odnosima između razvijenih i zemalja u razvoju, a što je došlo do izražaja i u borbi za novi ekonomski poredak u periodu od Alžirske konfe rencije, preko sastanka u Helsinkiju i Kolombu do danas. Mattickova interpretacija Myrdalovih gledišta koja su rezuitat jedne decenije strpljivog istraživanja znači, u osnovi, pokretanje najaktuelnijih pitanja danas: puteva razvoja ne samo zemalja u ra zvoju nego i uslova funkcionisanja celokupnog svetskog sistema, odnosno odvijanja proširene društvene reprodukcije na svetskom planu. Ovim se, međutim, ne iscrpljuje značaj daljih osvetljavanja ovih problema. To je samo ocena i detaljno vrednovanje sta vova jednog od autora koji se bavi, na specifičan način, najaktuelnijim pitanjima današnjice. Ta ocena je data sasvim precizno. Ovo je važno naglasiti jer se radi o Myrdalu koji je dobio brojna visoka priznanja, između ostalog i Nobelovu nagradu za ekono miju, i za koga je, na primer, eminentni ekonomist Joan Robin son rekla da je napisao jednu od danas „najinformativnijih stu dija o Južnoj Aziji” . Myrdal je dobio, kao šio je poznato, visoku ocenu i priznanje i u SSSR-u prilikom objavljivanja njegovih ra dova na ruskom jeziku, a i kasnije, u različitim stručnim i na učnim časopisima, ali je svrstan među buižoaske ekonomiste.1 Mattick, međutim, ocenjuje da se Myrdal diže iznad građanskih ekonomista i da rezultati njegovog istraživanja pogađaju, to jest derogiraju gledišta građanske ekonomije, ne dirajući pri ” Vid. detaljnije Mattickovu studiju: Marx und Keynes, citirana poglavlja (u spisku radova) III i IV. 14 Myrdal sc suprotstavlja ovoj oceni u svojoj knjizi: Against the Stream — Critical Essays on Economics, First Vintage books, 1975, str. 308. do 316.
XX
tom u Marxova gledišta. Mattick smatra da Myrdal poznaje Marxa, štaviše on Marxa „ne može da se oslobodi” uviđajući da se ceo proces odvija tako da neizbežno vodi socijalnoj revoluci ji. Myrdal, međutim, vrlo mnogo preza od te revolucije i opredeljuje se za odbacivanje Marxa u tom najbitnijem pitanju. Otu da i njegova dilema koju Mattick vrlo dobio razume naglašava jući da je ona u „teorijskom pokušaju spajanja onog što se spo jiti ne može, to jest kapitalističke tržišne privrede i autoritar nog upravljanja prema zamišljenom modelu koji podređuje proiz vodnju kapitala stvarnim društvenim potrebama ’. U Mattickovim sintetičkim ocenama izbijaju na površinu mnoga važna pi tanja dezalijenacije ljudi koji žive u različitim uslovima, kao i pi tanja koja znače intenzivnu aktualizaciju Marxovih shvatanja o ovim problemima i podvlače značaj posebnih uslova za razvoj svake zemlje. Sve do sada istaknuto istovicmeno je i značajan Mattickov metodološki dopunos, što se vidi, na pnmer, i iz njegovog razmatranja današnjih odnosa baze i nadgradnje itd. To govori o širokom dijapazonu Mattickovih mogućnosti osvetljavanja ovih kompleksnih problema u teoriji i praksi savremenog razvoja. Mattick pokazuje i puteve kojima treba da ide na redna etapa istraživanja otvorenih problema u zemljama u ra zvoju ističući potrebu „hvatanja ukoštac sa društveno-ekonomskim uslovima svake određene zemlje” . Mattick ne gubi iz vida ni postojeće, uvek prisutne interese razvijenijih zemalja koje sopstvenim težnjama za profitom podređuju razvojne procese u svetu. Mattickov pledoaje i jeste značajan upravo zbog uočava nja ovog bitnog momenta. U kritici Samuelsonovih shvatanja Mattick pokazuje po sebnu oštrinu i njegova analiza Samuelsonove Transformacije marksizma u burioasku ekonomiju prožeta je izvesnom ironijom. Mattick zaključuje da Samuelsonova istraživanja Marxovog si stema ne znače doprinos nauci, već samo uzaludno trošenje sred stava fondacije za naučni rad. Po našem mišljenju, Samuelsonov pokušaj uključivanja marksizma u građansku ekonomiju trebaio bi nazvati pokušajem transplantacije, a ne transformacije mark sizma. U ovo nas ubeđuje ukupan Samuelsonov opus, a posebno izmene u devetom i destom izdanju njegove studije Economics. Predmet Mattickove kritike je, naročito, Samuelsonov članak „Understanding the Marxian Notion of Exploitation: A Summa ry of the So-called Transformation Problem between Marxian Values and Competitive Prices” („Razumevanja marksističkog XXI
pojma eksploatacije: Pregled takozvanog transformacionog pro blema preobražaja marksističkih vrednosti u konkurentske cene” ), objavljen u Journal of Economic Literature, juna 1971. godine, vol. IX, br. 2, str. 339— 431. Mattickova objektivnost izbija kroz priznanje da Samuelson poznaje bolje od mnogih marksista istoriju nastanka Kapitala. To se vidi i po njegovom razlaganju da je Marx koncepciju Trećeg toma Kapitala završio i izgradio pre nego što je Prvi tom bio publikovan. Na taj način je Sa muelson u jednom delu sveta i u jednom delu ekonomske lite rature skinuo sa dnevnog reda dalje, kontinuirano bavljenje ta kozvanom protivrečnošću između Prvog i Trećeg toma Kapitala. Mattick se osvrće pre svega na ono što čini okosnicu Marxovog učenja i posmatra Samuelsonovu recepciju teorije vrednosti i njegovu interpretaciju Maraovog zakona vrednosti. Samuelson tvrdi da se kod Marxa radi o dve odvojene teorije, jer do trans formacije ne može doći na način kako je to Marx zamislio. Po znato je da se, po Marxu, do cena može doći samo preko vred nosti. Za Samuelsona su, međutim, vrednosti i cene međusobno isključive alternative. Mattick smatra, s tim u vezi, poznatim da je Marxova radna teorija vrednosti inkopatibilna sa buržoaskom teorijom cena. U istinskoj zbrci koju Samuelson pravi identifikujući Smithova i Ricardova shvatanja sa Marxovim, Mattick koncizno i adekvatno podvlači razlike. Osim Loga, Mattick ne zabo ravlja, prezentirajući nam Samuelsonovo „otkriće” o nemogućno sti razmene po vrednosti, da kaže da je još Marx o tome govorio razmatrajući različite stope profita koje su posledica različitog or ganskog sastava kapitala. Interesantna su ona mesta Samuelsonove analize, Mattick ih navodi, koja pokazuju Samuelsonovu nedoslednost u prihvatanju i odbacivanju optužbi koje su ranije upu ćivane Marxu.17 Ona pomažu našem čitaocu koji se bavi proble mom savremenih kontroverzija oko Marxovog sistema da pro nikne u suštinu heterogenih shvatanja. Pri svemu tome ponovo 17 Izvanredno su reljefne kako Samuelsonove zablude tako i dometi Mattickovog obuhvata teorijsko-kritičke analize ako se komparativnim me todom analiziraju i stavovi Michio Morishime u studiji: Marx's Econo mics — A D ual Theory of Value and Growth, Cambridge univ. press, 1973. Vid. posebno deo III, str. 72. do 105. Morishima takođe kritikuje Samuelsona iznoseći gledište da delovi u kojima Samuelson daje Marxu za pravo praktično nikada ne bivaju potvrđeni u praksi, a zatim iznalazi nove zamcrke Marxu koje na ovom mestu ne možemo uzeti u razmatra nje. Dodaćemo samo toliko da Morishima iznosi argumente o mogućnosti aigoritmizacije transformacionog problema.
X X II
se susrećemo sa dvojstvom u Mattickovim shvatanjima, što je oči gledno i u sledećem stavu: „Samuelson gubi iz vida da prosečna profitna stopa nije neki Marxov postulat već empirijski uočljiva činjenica.” Ne tako često, ali ipak blesne Mattickova misao u njego voj kompleksnoj teorijsko-kntičkoj analizi i pokaže da se u nje govom opisu prepliću dve niti, jedna koja vodi ka shva tanju da empirijsko iskustvo ne može potvrditi i ne potvrđuje Marxovu teoriju radne vrednosti i druga nit koja pokazuje da Marxova apstrakcija ne udaljuje od stvarnosti, nego kao i svaka dobra apstrakcija približava konkretnim oblicima stvarnog ispoljavanja pojava i zakonitosti. U najopsežnijem delu svoje teorijsko-knličke analize Mattick se bavi krizama i teorijama kriza.Detaljan studij ovoga dela pokazuje da su prvi i poslednji, to jest prvi i osmi deo u ovoj zbirci komplementarni. Po Mattickovom mišljenju, Marxova teo rija akumulacije je ujedno i teorija kriza. Mattick nam prezenti ra i istoriju i teoriju kriza, a slobodno bismo mogli dodati da je to i istorija doktrina o krizama, od onih prvih do savremenih. Inače Mattick posmatra pojave kriza u totalitetu: analizira i pe riode kriza i periode konjunkture. Sto se tiče njegovog metoda analize, dominira nastojanje da se realna kliza posmatra u vezi s ukupnim društvenim razvojem. Drugim rcčima, Mattick sma tra da u skladu sa Marxovim tumačenjima krize realna kriza mora biti objašnjena i uslovima u koiima se odvija kapitalistička proizvodnja, konkurencija i kretanje kredita. Ona se mora dove sti u vezu sa akumulaciiom pošto je akumulacija smisao kapita lističke proizvodnje. Dalje, prekomerna proizvodnja je privreme na a tendencija ka hiperakumulaciji je permanentna. Po Matticku, krize, naravno, ne treba dokazivati pošto se one neposredno doživljavaju. Od posebnog su značaia sva ona razmatranja koja se odnose na pitania i odgovore odakle potiču krize: da li proističu iz sistema, ili iz uzroka koji leže van njega, pa se mogu smatrati i slučajnim pojavama. Uzroci su u svakom slučaju kompleksni i vreme nastupanja krize je vreme koje ?e ne može tačno predskazati. No ono što je izvesno jeste to da će kriza si gurno nastupiti.1* " Nedavno objavljeni Marxovi rukopisi svedoče o tome da je Marx dokazao da će se uporedo sa razvojem kapitalizma periodi između na stupanja dve krize sve više skraćivati. Ovo nije nikakvo novo otkriće nego je imanentno Marxovoj teoriji. (Vid. detaljnije: X V glavu III toma Kapita-
XXIII
Poseban značaj imaju Mattickovi stavovi o uzrocima 'kriza i njegovo postupno objašnjenje uloge nedovoljne potrošnje u uzro kovanju kriza. U vezi sa uzrocima kriza Mattick razmatra i kakvu ulogu ima specifičnost nadoknađivanja stalnog kapitala u tome proce su. Prvo, Marx pri razmatranju toga problema u Drugom tomu Kapitala apstrahuje moralno rabaćenje stalnog kapitala, a to Mattick gubi iz vida. Dalje, ne bismo se mogii složiti sa Mattickovim tumačenjem daje ovaj deo Marxove analize jedna „neodređe na” hipoteza koju Marx nije dalje razvijao. Marx je istakao da specifičnost nadoknađivanja stalnog kapitala saučestvuje u uzroci ma koji dovode do krize. Ta Marxova teza potpuno je određena i dokazana. Marx čak izvodi i zaključak o putevima izlaska iz situ acije koja nastaje iz specifičnosti nadoknađivanja stalnog kapitala odnosno iz činjenice da u jednoj privredi svi kapitali „ne umiru” odjednom, u isti dan. On vidi izlaz jedino u budućem društvu koje će zameniti kapitalistički način proizvodnje i u kome će biti planirana „stalna relativna hiperprodukcija” . . . i „suvišci koji ni su zlo, nego nužnost” , ali su zlo u okvirima anarhične kapitalistič ke proizvodnje. U kritičkom osvrtu na Mattickovu analizu krize, u daljem to ku razmatranja složili bismo se sa oštrom Eberleovom kritikom Mattickovih shvatanja. Naime, Mattick kaže da krize proističu iz realnog kretanja kopitalističke proizvodnje, konkurencije i kre dita i ne mogu se objasniti samom teorijom vrednosti. Ova tvrd nja je u suprotnosti sa Marxovim gledištem. Eberle tačno uočava da u Kapitalu nema izučavanja konkretnog kriznog ciklusa. Kao što je rekao za konkurenciju tako i ovde Marx kaže da analiza ovog ciklusa izlazi iz okvira njegovog plana, istraživanja, ali ne i iz okvira koji bi značili objašnjenje njegove Leorije. Eberle podseća na poznatu činjenicu da je Marx verovao da može da izvede i zakonitosti o nastupanju kriza i iz toga izviači još jedan dokaz o pozitivnom karakteru Marxove teorije.19 la i uporedi sa pomenutim rukopisima — tom 49 Sočinenja, 2. izd., Mo skva 1974. Tzd. polit. lit. Rukopisi sc odnose na ranije nepoznate frag mente francuskog izd. I toma Kapitala koji se ne nalazi u drugim izda njima). Sve to govori protiv tvrdnje da Marxovo učenje i srž toga učenja nemaju neposredne veze sa stvarnošću. Stvarnost potvrđuje Marxovo učenje. 19 Vid. F. Eberle, op. cit.
XXIV
Eberle uočava da Mattickovo tumačenje veze između teorija kriza i teorija vrednosti nedvosmisleno ističe da već kod Marxa postoji razdvajanje vrednosti od ccne. Ovome ide u priiog to što je Marx stalno nastojao da krizni ciklus i matematički analizira polazeći od veličine cena. Izgledalo bi kao da je Marx nezavisno od, za njegovu teoriju i društveni razvoj, bitnih vreanosnih kate gorija pokušao da iz cena kvazi-induktivno rekonstruiše realne krize. Na taj način bi se dokazala Mattickova tvrdnja da je Marxov zakon vrednosti samo teorijska konstrukcija koja upravo objašnjava ove realne veze. Eberle sumnja u legimitet takvih in terpretacija kao što su Mattickove, naročito zbog toga što su isključive. Eberle nas podseća da se Mattick tu približava nekim ranijim shvatanjima kao što je, na primer, Sombartovo za koga je pojam vrednosti „pomoćni pojam našega mišljenja” . I još ne što, Eberle uočava i to da Mattickova interpretacija koja sadrži tumačenje odstupanja kategorija vrednosti od kategorije cene je ste nešto posebno. Osim toga tu ponovo izbija Mattickova crta odbojnosti u odnosu na svaku empiriju, o čemu smo već govorili. Zbirka Mattickovih radova koja je pred nama, po našem mi šljenju, značajno obogaćuje našu naučnu literaturu u ovoj oblasti. Ovo se može zaključiti kako zbog obuhvata problema i autora ko ji spadaju nesumnjivo u najcminentnije i najvažnije u savremenosti tako i po metodu i nivou analize i sinteze koju je Mattick raz vio u svojim studijama. Ovome zaključku treba dodati i to da, iako se u svemu ne slažemo sa Paulom Mattickom, njegova mi sao je podsticajna za sve one kojima je ova materija bliska. VERA P ILIĆ
KRITIČKI ESEJI
Kritika neomarksista
Teorija vrednosti i akumulacija kapitala
Marxova teorija razvoja kapitala nastala je iz njegove kritike teorije vrednosti laissez-faire kapitalizma. Da bi mogao da pruža regularne i pravilne rezultate, tržišni automatizam pretpostavlja postojanje principa na kojem se zasniva razmena, principa kojim se objašnjavaju cene i njihove promene. Data cena se može pod uticajem ponude i tražnje menjati, ali i dalje ostaje pitanje šta određuje cene. Za klasične ekonomiste cena je bila izvedena iz vrednosti, a vrednost je bila određena društveno potrebnim rad nim vremenom sadržanim u robama. Nije bilo potrebno polemisati sa ovim objašnjenjem koje nije isključivalo ni one specifične slu čajeve u kojima cena nema veze sa radnim vremenom. U svakom slučaju, Marx je prihvatio radnu teoriju vrednosti kao najbližu aproksimaciju stvarnim procesima evalvacije koji leže u osno vi cena. Za Marxa unutrašnje protivrečnosti proizvodnje kapitala ni su „ekonomskog” karaktera, u buržoaskom smislu te reči. Njega ne interesuju odnosi ponude i tražnje na tržištu, već uticaj dru štvenih proizvodnih snaga na proizvodne odnose društva, tj. uti caj rastuće produktivnosti rada na proizvodnju vrednosti i viška vrednosti. Slaveći je kao proizvod samog kapitala, buržoaska teo rija odvaja rastuću produktivnost od njenih društvenih implika cija. Kod Marxa ta rastuća produktivnost jeste nezavisno promenljiva varijabla koja određuje sve druge u sistemu ekonom skih odnosa. Kakva god bila regulativna moć konkurencije i kakve god bi le snage ponude i tražnje, u krajnjoj instanci, sa stanovišta raz voja, jedino je važna rastuća produktivnost rada. Ona vrši mate rijalnu transformaciju društva, a materijalne promene deluju na sve društveno-ekonomske odnose. Poseban značaj rada i njegove 3
produktivnosti u Marxovom načinu mišljenja doveo je do otkri ća sasvim određene tendencije u akumulaciji kapitala, tendencije koja je razotkrila kvalitativne promene u procesu ostvarivanja kvantitativnih. Marx je tako mogao da pokaže da se kapitalistički „mehanizam ravnoteže” i sam menja u toku akumulacije kapitala i da upravo akumulacija određuje i menja tržišne snage ponude i tražnje pošto se zakoni tržišta stvaraju i potvrđuju u širim okvir ima razvojne „neravnoteže” između društvenih proizvodnih snaga i kapitalističkih odnosa proizvodnje. Marx je našao da je teorija vrednosti nezamenljiva kao objaš njenje razvojnih tendencija proizvodnje kapitala, u stvari da pred stavlja jedinu „racionalnu osnovu političke ekonomije” . On je, naravno, bio potpuno svestan činjenice da sam društveni proces rada nema ničeg zajedničkog bilo sa vrednošču bilo sa cenom, već jedino sa vremenskim trošenjem fizičkih i mentalnih sposobnosti radnog stanovništva, i da su „vrednost” i „cena” fetišizirane kate gorije postojećih društvenih odnosa proizvodnje. Nije, međutim, bilo dovoljno samo ukazati na to da su vladajuće ekonomske ka tegorije takve da i same zahtevaju objašnjenje, odnosno da je celokupna buržoaska ekonomska „nauka” jedino