134 36 11MB
Croatian Pages 224 Year 2013
Biblioteka THESAURUS /7. knjiga/ Nakladnik Disput, Zagreb Za nakladnika Josip Pandurić Urednica izdanja Tatjana Pišković Recenzenti Zrinka Jelaska Josip Silić Godina i mjesec objavljivanja 2013, listopad (IP-zapis dostupan u računalnom katalogu Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu pod brojem 855936 ISBN 978-953-260-194-7
lvan Marković
Hrvatska morfonologija
Disput Zagreb, 2013.
Objavljivanje knjige financijski su pomogli Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta Republike Hrvatske te Zaklada Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti.
Sadržaj
Predgovor Transkripcija i oznake
VII XI
1.1 Morfonologija 1.2 Tipologija glasovnih promjena 1.3 Uvjetovanost glasovnih promjena 1.4 Zapis glasovnih promjena 1.5 Napomene
1 1 8 26 33 38
2. JEDNAČENJE KONSONANATA PO ZVUČNO STI
55
3. JEDNAČENJE KONSONANATA PO MJE STU T VORBE
59
4. ISPADANJE KONSONANATA
65
5. UMETANJE J
75
6. UMETANJE A
79
7. SMJENA L � O
87
8. PRIJEGLA S
91
1. UVOD
9. SMJENA E � E
101
1O. PALATALIZACIJA
105
11. SIBILARIZACIJA
135
12. JOTACIJA 13. PROMJENE U I. 1 11. GLAGOLSKOJ VRSTI 14. PRIJEVOJ
141
167 173
15. DODATAK: INTERNACIONALNI SLOJ PROMJENA
179
Literatura Kazalo imena Kazalo pojmova i jezika
185 197 201
Predgovor
nogu gramatiku pisac je makar u pomisli napisao ponajprije sebi, da prvo sebi samu unese reda ondje gdje ga ne nalazi drugdje, osobito kad gradivo mora predavati drugomu. Kostur ove knjige nastao je ima tomu već dosta godi na, kad knjiga još nije bila ni u primisli, puno prije no što sam u sklopu hrvatske fonologije zagrebačkim studentima hrvatskoga počeo držati dva i pol predavanja hrvatske morfonologije, kad mi je taj kostur unatoč svim hrvatskim gramatikama bio najopsežnije i najpotpunije pomagalo. Onda sam prije nekoliko godina kostur i predavanja odlučio bio temeljito pretresti, dopuniti mesom primjera i zaokružiti, pa sam im se svako toliko vraćao i iznova ih mijesio, koliko su druge obaveze dopuštale. A kad sam hrvatsku morfonologiju uspio učiniti svojom glav nom obavezom, ispalo je da sabrana gradiva ima za čitavu knjigu. Usput, itekako sam svjestan da je ono višekratno vraćanje gradivu moralo ostaviti traga u pone koj nedosljednosti, koliko god sam ju nastojao izbjeći. Prethodnike ova knjiga ima i nema. Hrvatske gramatike, kako već koja, sa drže manja ili veća poglavlja posvećena glasovnim promjenama, pričem se dan -danas količinom nespretno, abecedno raspoređenih podataka ističe Maretićeva, na osobit način Babićeva Tvorba, donekle i Škarićeva Fonetika. No uglavnom su obavijesti o glasovnim promjenama raštrkane, morfološki uvjetovane tradi cionalno se 'Opisuju kao popratna okolnost u fleksiji i derivaciji, što je i teorij ski relativno lako branjivo, fonološki uvjetovane, koje su načelno beziznimne i neovisne o morfološkoj okolini, pa i lakše svedive na pravilo, opisuju se unutar fonologije, ali su zato vječit predmet ortografske norme. U takvu stanju stvari izmicala je s jedne strane iz vida cjelina hrvatskih glasovnih promjena i njihov tipološki smještaj, s druge je pak mnogošta ostajalo neopisano ili hotimice zane mareno, s treće ono što i jest opisano nerijetko je opisano neodgovarajućom me todom. To troje ova bi knjiga neskromno htjela pokušati zaliječiti.
VIII • Predgovor Knjiga se zove Hrvatska morfonologija. Osim što to samorazumljivo zna či da se bavi hrvatskim glasovnim promjenama, glasovnim promjenama suvre menoga hrvatskoga, to znači i to da terminološki aparat prilagođuje hrvatskomu materijalu te da promjene formulira induktivno, iz hrvatskoga materijala, ne tako da hrvatski jezični materijal pokušava uklopiti u kakve god unaprijed zamišljene okvire. Što to konkretno znači, neka pokaže primjer palatalizacije. Tradicionalno dobro poznata promjena kao što je palatalizacija ovdje se ne promatra kao op ćetipološka, slavenska, praslavenska ili kakva god, nego kao hrvatska promjena. Ovdje je dakle riječ o hrvatskoj palatalizaciji. Palatalizacija, i sve ostale promje ne, ovdje su opisane iz hrvatskoga i po mjeri hrvatskoga. To dakako ne znači da je izmišljena neka nova palatalizacija, to znači samo to da je tradicionalni termin primijenjen na sve one podatke što u suvremenome hrvatskom ulaze u njegovu odredbu. Ako dakle u hrvatskome imamo pridjeve ručni, nožni, trbušni, lični, a imamo, onda očito imamo i smjenu kg h c koja nije uvjetovana vokalima e i. Tu smjenu možemo onda zvati »smjenom kg h c u č ž š ču pridjeva sa sufiksom n« i ne smatrati palatalizacijom, i u tom slučaju u hrvatskome prepoznati nepre gledan broj perifrastično imenovanih glasovnih promjena. A možemo ju jedno stavno smatrati jednom vrstom hrvatske palatalizacije. Tako je učinjeno u ovoj knjizi. U njoj nema novih, »izmišljenih« smjena hrvatskih glasova, jednostavno je postojećim glasovnim promjenama dano ime. Usto, mogućim prigovorima da morfološki uvjetovane glasovne promjene, kakva palatalizacija jest, i ne treba potpuno opisivati jer je njihov opseg nesaglediv ova knjiga nudi drugačiji stav morfoloških okolina koje u hrvatskome uvjetuju palatalizaciju možda ima mno go, ali one su ipak konačne. Da se knjiga zove Hrvatska morfonologija, to dalje znači i to da se bavi sin kronijom hrvatskoga. Ne treba zbuniti to što je u njoj mnogo dijakronijskih po dataka. Uopće, stroga razluka sinkronije i dijakronije nedosanjani je ideal koje mu nisam sklon robovati, a i duboko sumnjam da kojemu god prirodnom jeziku i njegovu opisu uopće odgovara. Sinkronija je u ovoj knjizi shvaćena kao pitanje mjere. Sinkronija hrvatskoga ono je što se komutacijom, usporedbom postojećih, ostvarenih oblika dade utvrditi, ono što je za prikladan opis potrebno, pa i ono što pisac ove knjige kao izvorni govornik osjeća kao sinkrono (ne vidi u tome nika kav metodološki problem, naprotiv) i što mu se u predavanju gradiva nametalo kao potrebno (to ne samo da ne smatra problemom nego razumije kao prednost). Sinkrono u ovoj knjizi ne znači »živo«, kako se to nerijetko olako tumači, sinkro no je u ovoj knjizi ono što njezin pisac sebi predočuje kao umnu gramatiku svo jega jezika i što se napisano na papiru također zove gramatikom njegova jezika. Sinkronija je umni konstrukt, kao što je to i gramatika sama, ne nešto po sebi ra zumljivo. Stoga se u ovoj knjizi kao jednako sinkrone promjene opisuju i doista fonološki djelatne, aktivne i automatske smjene (primjerice asimilacija po zvuč nosti), i sve ono što fonološki više nije djelatno, nego je talog negdašnjega fono loški djelatnoga (tako primjerice palatalizacija), ali pripada sinkroniji hrvatskoga
IX
i dade se utvrditi kao promjena kojoj je zamišljena dubinska postava morfema podvrgnuta pri svojem izvodu, postvaraju u površinsku postavu, u morf. Taj izvod, odnosno sve promjene koje se u njemu odvijaju-to je hrvatska morfono logija. Nastojao sam pritom biti dosljedan, što hrvatskim gramatikama nerijetko ne polazi za rukom. Kao pitanje: Ako u rečem i reci tradicionalno prepoznajemo neke smjene, zovemo ih palatalizacijom i sibilarizacijom, i ne vidimo u tome ništa sporno, ništa »neplodno« i »neživo«, zašto i kako ne vidimo smjene u reći i ricati? Te su jednako plodne i neplodne, žive i nežive, kao što su smjene ure čem i reci. Onkraj plodnosti i neplodnosti, živosti i neživosti, u ovoj knjizi one su opisane kao sinkrone, kao dio suvremene hrvatske gramatike, umne i papirnate. Pitanje apstraktnosti dubinskoga prikaza drugi je pak problem i sa sinkroni jom i dijakronijom ne treba ga naprečac miješati. I ono je pitanje mjere. A mje ra je opet jezični materijal, koliko je potrebno da se on prikladno opiše. Budući da je o tom napisano mnogo radova, važniji su spomenuti u § 1.1 i navedeni u Literaturi, tek primijenjeno: U ovoj knjizi prikaz je apstraktniji no što je u nas uobičajeno, ali manje apstraktan no što je mogao biti. Primjerice jat se konstatira kao dubinska hrvatska činjenica, jerovi, odnosno nečujni vokali-ne. Ili, glasovi se i fonemi bilježe fonetski transkribirano, ne kao fonološki svežnjevi obilježja. Takva je mjera ove knjige, mogla je biti i drugačija. Detalji o takvim odlukama doneseni su u§§ 1.3 i 1.5. U vezi su s apstrakcijom i odluke koje opisivač pri poslu na morfonologiji mora donijeti u morfskoj ili morfemskoj raščlambi. Ponajglavnije, koje se tiču glagola, iznijete su također u § 1.5. Ostale će se već razabrati iz iznesena gra diva. Zasad samo ističem da sam nastojao izbjeći dvije zamke. Prvo, zamku fo nemskoga umjesto fonskoga pristupa glasovnim promjenama, u kojoj se kopr caju mnoge nepreciznosti u njihovim postojećim opisima. To opis u ovoj knjizi možda čini složenijim, no zašto smo uopće mislili da je hrvatska morfonologija jednostavna? Naprotiv suprotno je - hrvatska morfonologija nije baš jednostav na, a fonološki, upravo fonemski pristup sam po sebi daleko je složeniji no što se iz simplificiranih postojećih opisa čini. Tko ne misli tako, neka pokuša fono loški uvjerljivo, uvjereno i nedvojbeno kazati koji je fonem zabilježen slovom n u riječima jedanput, stranputica, izvanbrodski, maskenbal, konformist, fanfare, invalid, a koji slovom m u himba, stambeni, obrambeni, bombon, komfor, amfo ra, tramvaj. Ne koji fon(ovi), nego koji fonem(i). Drugo, zamku ovisnosti o ka nonskim oblicima, koji su jednako površinski kao i svi ostali površinski oblici, tek imaju tu sreću da ih odabrasmo za kanonske, i robovanja derivaciji kao nauku o tvorbi riječi, koji vazda jedne površinske oblike izvodi iz drugih površinskih. U ovoj knjizi površinski se oblici nastoje izvoditi iz dubinskih, ne iz drugih po vršinskih, premda je to u vječitoj smjeni jezikoslovnih teorija u međudobi opet završilo u naftalinu i postalo anakrono. Taj i mnogi drugi anakronizmi u ovoj su knjizi osviješteni, zato joj u naslovu i stoji morfonologija, a ne fonologija, kako se knjige slična sadržaja danas zovu.
X
• Predgovor
Pri zapisu dubinske postave i izgovornog oblika služim se tradicionalnim hrvatskim transkripcijskim znakovljem. Kad god mi je bio dostupan, za zapis iz govornog oblika nehrvatskih primjera služio sam se međunarodnom fonetskom transkripcijom; ako izvornici bilježe drugačije, preuzimao sam kako je u njima. Tradicionalno hrvatsko, odnosno slavensko znakovlje i znakovlje međunarodno ga fonetskog alfabeta dani su i oprimjereni u tablici Transkripcije. Za morfonologiju sam prije dvadeset godina prvi put čuo od Josipa Silića, fonologiju učio od Zrinke Jelaska. Zahvalan sam im višestruko, na svemu što sam od njih mogao naučiti, na svim usputnim razgovorima i primjedbama na ru kopis ove knjige. Disputu pak velika hvala što tako uporno ustraje na objavljiva nju tržišno tako beskrajno nezanimljivih naslova. Prigovarati vlastitoj filologiji da nema pojedini priručnik ubrzo postaje sa lonska kozerija ako ga sam ne misliš napisati. Mnogo je veća korist od prigovora upućenih postojećemu. Za pisca, koji ne može biti kriv za to što ovakva knjiga nije napisana kad je trebala biti (odavno) - pa da sad svi u miru i natenane može mo vagati što je u njoj u skladu sa zadnjim krikom fonološke mode, a što nije- i koji je ionako svjestan mnogih njezinih nedostataka, nezahvalnije, za filologiju i njezinu samonadogradnju dugoročno, uvjeren sam, daleko korisnije. U ovoj knjizi sabrani su i razvrstani veći dio hrvatskih glasovnih promjena, okoline koje ih uvjetuju te obilje primjera riječi koje su im podvrgnute. Dakle grubi zemljani radovi. Ozbiljan teorijski i predviđalački hortikulturni rad na hrvatskoj morfono logiji tek sad nam svima predstoji. Zagreb, 29. rujna 2013.
Transkripcija i oznake
Glasovi se donose prema abecednomu redu hrvatskih slova kojima se obično bi lježe (ABC), u drugome stupcu (HR) simbol je kojim se u nas pojedini glas tra dicionalno fonetski bilježi, u trećemu (!PA) njegova oznaka u Međunarodnome fonetskom alfabetu, u desnome su hrvatski primjeri (Primjer). Dodatni IPA-ini znakovi te opće oznake rabljene u knjizi dani su na kraju. ABC
HR
IPA
Primjer
a ae au b
a aj / ai aq b
a aj /@i � b
C
1S (2
a,ako,mama jedanaest,četrnaestica aut,faul,flauta,lauf baba,slab car,bacati,starac otac bi,lovac ga,pacba,podzemlje, predzadnji,predziđe,nadzor ci,c-c-c! (uzvik) čast,mačak,vrač ćaća,plaća,golać dan,nada,rad psl. **med'a 'međa', mađ. Magyar svjedodžba,jednadžba,kovač ga, džamija,hodža,imidž đak,lađa,leđa,tuđ eto!,deset,Gsg. tebe fakultet,frak,plafon,šaraf Afganistan,grof bi,šef ga
C C/
dz
c! / ts! č ć d
dž đ e f f
3
c! č ć d d'
I f
3
4s
3
� e f
e f
F
u;
d
J
V
XII
.
g g g
h h h h
i ije/je j j je k k k
Transkripcija i oznake g g' o g
x/h x'
xo y / .6.
m m m n n n n n n n nj nj o p r r s s š š š
g g
X/
b*
X
+
�
y / .6.**
i je/g /ije / ije j ii j / j je/g
i je/g j i/j je/g
I
� I
k k' ko
I I lj lj
g
I' 10
i /J
k k +
l
I
+
l
I..
i
4
Ql
iµ
m
llJ n V. n' � IJ llJ
m
m
llJ n I}
n+
� IJ llJ
n
m p
o p r
o p r
r
pY
r
š
'J
s
�
s �
i
s
.f
gaziti,lagati,vrag ginuti,gepard gurati,moruzgva,korugva,govor hajde!,hodati,mahati,strah hiniti,heljda hulja,hvala,hodati Vrhbosna,strah ga,vidjeh ga,kralj Fahd i,ići,štititi dijete,mlijeko,cvijet,pjev,smjer jug,jama,bajati,bajka,raj pijem,hijena,kemija vjetar,djed,cjelina,htjeti,vidjeti kaša,baka,petak kiša,keziti se kuditi,bukva,lokva,kost laž,palac,žal bicikl,džentlmen,hakl,bofl, V/tava lik,sto/je lov,luka ljaga,valjati,kralj Ljviv,Kremlj mama,tama,sam,himba hm! (uzvik),hmkati tramvaj,amfora,komfor nada,grana,dan njutn,rehnšiber,kragn inćun,anđeo,punđa,on je kandža,branša,opančar,inženjer stranka,bitanga,bronhitis,inhibicija senf, invalid,infarkt,konformist,on vas jedanput,stranputica,on bi njak (glasanje magarca), sanjati,panj sanjke,manjkati,konj ga o,oko,Isg. polovicom palac,kapati,slap rana,varati,dar rt,prst,krv,vrba,Hrvat san,bjelasati se,danas pst! 'tiho!', Pskov šaka,kaša,koš ššš! 'tiho!' šljiva,trešnja,išćuškati,gošća,pišljiv
• Simbolom x označava se bezvučni velarni frikativ, a simbolom h bezvučni glotalni frikativ. ** Simbolom y označava se zvučni velarni frikativ, a simbolom h zvučni glotalni frikativ.
XIII t
u V
t t'
t
u
u
V
1)
z � ž
z
w z � 3 �
,l
,l
w
V
z z ž ž
1 1
C
1 1
tata,lopata,rat psl. **swet'ii 'svijeća', čak. nonić 'djed(ica)' u,uho,Lsg.kukuruzu vatra,davati,lav novu,novo (Brozović 1991; 2007) fr. oui [wi] 'da', engl. why [wa1] 'zašto?' zakon,kazati,izlaz bzzz (onomatopeja) žaba,straža,laž žnjeti, grožđe,pažljiv,mržnja,s đavolom b [b.l], r [r.l], rt [.Jrt], trg [t.Jrg] a-ha [1axa], a Ana [a1ana] rt [1rt] (Škarić 2007; 2009)
Dodatni IPA-ini znakovi bezvučnost, npr. [iznaqprosje!fan] (u hrvatskoj transkripciji - slogotvomost) zvučnost, npr. [patba] dentalnost, zubnost, npr. [taz] 'bijah' -we were [w3:]22 'bijasmo' (Crowley-Bowem 2010: 26)
Općenito je zbog velike artikulacijske otvorenosti (v. gore ljestvicu) inter vokalni položaj temeljno okružje slabljenja, usp. sudbinu latinskih intervokalnih okluziva u suvremenim talijanskim, francuskim i španjolskim infinitivima (Lass 1984: 181): lat. tal. fr. šp.
'imati' habere avere avoir haber
[b] [v] [v] [f3]
'vjerovati' credere [d] credere [d] croir [0] creer [0]
'čitati' legere legere lire leer
[g] [43]
[0] [0]
a isti ili sličan položaj zaslužan je i za novogrčke inačice lavirint, Vavilon, Var varin, Varvara, Jevrej (usp. hrv. labirint, Babilon, Barbarin, Barbara, Hebrej), za dubrovačko ime Vlaha (hl � vl, lat. Blasius, grč. Blasios, hrv. Blaž), za ja panske zvučne konsonante u origami (- ori 'saviti'+ kami 'papir'), tegami 'pi smo' (- te 'ruka'+ kami 'papir'), amadera 'samostan' (- ama 'redovnica'+ tera 'hram'), tabibito 'putnik' (- tabi 'putovati'+ hita 'osoba'), oozami 'velika psina' (- oo 'velik'+ sami 'morski pas'), 23 ili za smjenu okluziva t d s dotačnim ili okr znim [r] (engl. tap,flap)24 između dvaju vokala ili sonanta i vokala u mnogim va rijantama američkoga, australskoga, pa i britanskog engleskoga, primjerice (Lass 1984: 50; Spencer 1996: 60-1, 231): atom 'atom' Adam 'A.' better 'bolji' ladder 'ljestve' winter 'zima' party 'zabava'
['refam] ['redam] ['befa(r)] ['lreda(r)] ['wmfa(r)] ['pa:ti]
� � � � � �
['re.cam] ['re.cam] ['be.ca(r)] ['lrern(r)] ['wm.ca(r)] ['pa:.ci]
okrznik [.r], retrofleksni dotačnik ili okrznik [r], alveolami približnik [l] i sl. Termin rotični glas ili rofon nastao je prema grčkome slovu ro (p, grč. pro, rh6). Rotacizam u indoeuropskim jezicima zahvaća obično frikative s z š ž, ali podvrgnuti mu mogu biti i drugi glasovi, primjerice intervokalno l u povijesti baskijskoga (v. Trask 1996: s. v. rhotacism), okluzivi t dna kraju sloga u hausi (v. Newman 2000: 235,413). U fonetici rotacizmom se zove i govorni poremećaj, poteškoća s izgovorom rotičnoga glasa. 22 Povijesni izgovomi međustupnjevi bili su [wase, wese]---+ [waJe, weJe]. 23 Takva pojava ozvučivanja u složenicama zove se ondje jap. rendaku, a engl. sequential voicing, v. npr. Shi_batani (1990: 173-5), Spencer (1996: 60-1). 24 Za razliku od treptajnika [r] (engl. tri!!), kakav je hrvatski; odatle prošireni engl. termini tapping iliflapping.
12 • 1. Uvod
Krajnje slabljenje jest ispadanje ili gubljenje (engl. deletion, truncation) najslabiji je onaj glas kojega nema, odnosno koji je [0]. Doista, dijakronijski je ispadanje često posljedica slabljenja, ali ono jednako tako može biti uvjetovano morfološki ili fonotaktički (Lass 1984: 187), kao što je to često slučaj u hrvat skome (v. ovdje § 4). Ovisno o tome što ispada i gdje tradicionalno se razlikuje nekoliko vrsta ispadanja. Afereza je (grč. acpaipwt