29 0 186KB
TEXTUL DRAMATIC Textul dramatic este textul literar organizat în acte și scene, scris sub formă de dialog sau de monolog și destinat reprezentării scenice, în care personajele comunică în mod direct, fără intervenția unei voci auctoriale, într-un cadru artistic (decor, lumini, costume, muzică) adecvat subiectului și epocii recreate pe scenă. Autorul textului dramatic/dramaturgul imaginează acțiunea, construiește schimbul de replici dintre personaje și oferă indicații despre modul în care textul poate fi prezentat. Caracteristicile textului dramatic: • fiind constrânse de condițiile materiale ale reprezentării, operele dramatice trebuie să aibă dimensiuni reduse, concizie temporală și spațială, număr limitat de personaje și de tablouri, un conflict puternic și reprezentativ; • textul operei dramatice este structurat în acte, subdivizate în scene, uneori și în tablouri; •
•
•
actul este diviziunea formală a unei piese de teatru și cuprinde mai multe scene; permite schimbarea planului acțiunii și a decorului, face să intervină o pauză a tuturor elementelor; o piesă de teatru are, de obicei, de la unu la cinci acte; scena este subdiviziunea unui act, în general delimitată convențional de intrarea sau ieșirea unui personaj în scenă sau prin modificarea locului și a timpului acțiunii. tabloul - termenul împrumutat din pictură subliniază orientarea spre o percepție preponderent vizuală a acțiunii;
• textul dramatic conține două planuri distincte, dar inseparabile: planul textual (vorbirea personajelor) și didascaliile/indicațiile scenice; • autorul nu intervine direct în text decât intermediul didascaliilor/indicațiilor scenice interne și externe; • •
prin
Indicațiile externe: titlul, lista personajelor, datele despre timpul și spațiul acțiunii, despre decor etc; Indicațiile interne: anunță decupajul în acte și scene referindu-se la intrările și ieșirile din scenă ale personajelor, la deplasarea lor pe scenă, la intonație și mimică, la gesturile și acțiunile acestora sau la momentele de tăcere. Numele personajului, aflat în fața replicii și scris cu majuscule, este tot o indicație internă.
Termenul didascalii provine din limba greacă, numindu-se astfel caietele cu însemnări date actorilor înainte de reprezentație, căci didascaliile nu făceau parte din corpusul textului.
• dialogul dramatic este modul de expunere caracteristic; textul dramatic se alcătuiește ca o succesiune de replici; dialogul are mai multe roluri: asigură evoluția acțiunii, definește relațiile dintre personaje, dezvăluie reacția lor mentală și afectivă în raport cu o anumită situație, este o modalitate de caracterizare a personajelor; • monologul dramatic este o intervenție amplă a unui personaj care face abstracție de personajele din jur sau cu care stabilește o relație de comunicare unilaterală; • acțiunea se dezvoltă în jurul conflictului dramatic, se caracterizează prin intensitate, concentrare, dramatism și scoate la lumină trăsături ale personajului; poate exista o acțiune principală și alta secundară; • dramatismul rezultă din tot felul de răsturnări de situații, confruntări, ruperi de nivel, treceri de la o stare la alta. Efectul produs asupra spectatorului va fi tensiunea interioară, orientată în mod obligatoriu spre o soluție. Când această soluție nu se întrevede, dramaticul se convertește în tragic. Texte dramatice: Chirița în provincie, Vasile Alecsandri https://www.wattpad.com/470374-vasile-alecsandri-chirita-in-provincie/page/12 O scrisoare pierdută, I.L. Caragiale O noapte furtunoasă, I.L. Caragiale http://www.romanianvoice.com/poezii/teatru/ Steaua fără nume, Mihail Sebastian Ultima oră, Mihail Sebastian PERSONAJELE TEXTULUI DRAMATIC
Textul dramatic este destinat reprezentării scenice, în fața unui public: de aceea, textul scris nu constituie decât suportul verbal al spectacolului, care se realizează ca produs artistic independent de opera literară ce i-a stat la bază. Spectacolul dramatic (reprezentarea scenică în fața publicului, a textului dramatic) este caracterizat prin sincretismul artelor: literatura, pictura, muzica, dansul, arhitectura etc. Textul rostit de actori este un cod lingvistic ce presupune însoțirea comunicării verbale prin cuvânt de comunicarea nonverbală (gesturi, mișcare, mimică) și paraverbală (intonație, accent, pauză, timbrul vocii etc.). În plus, participă la comunicarea artistică și alte coduri vizuale (costume, decor, lumini) sau sonore (muzică, efecte acustice). Textul dramatic este jucat pe scenă de actori, la indicațiile regizorilor, care la rândul lor ,,interpretează,, textul. Receptorul unui text dramatic este dublu: cititorul și spectatorul.
Persoanele implicate într-un spectacol dramatic (reprezentație teatrală): Regizorul Actorii Scenograful Coregraful Costumierul Machieurul Recuzitorul
propune o interpretare a piesei pe care o montează, scrie scenariul regizoral,selectează actorii și îi îndrumă la repetiții, avizează schițele pentru decoruri și costume, efectele sonore, luminile etc.; interpretează personajele pe scenă, participând la construirea unui univers ficțional; desenează sub îndrumarea regizorului, decorul și costumele, acestea urmând a fi realizate în atelierele teatrului; colaborează cu regizorul și îndrumă actorii în vederea realizării dansurilor sau a mișcărilor ritmice; realizează costumul, respectând modelul propus de scenograf; specialistul în arta machiajului; responsabilul cu recuzita, procură și păstrează recuzita necesară pentru reprezentație: mobile, obiecte etc.;
Tehnicianul de se ocupă de luminile din timpul reprezentației; lumini Tehnicianul de răspunde de efectele sonore necesare reprezentației. sunet Receptorul în teatru este dublu: cititorul piesei și spectatorul reprezentației Receptorul scenice Personajul dramatic Personajul dramatic se aseamănă cu personajul dintr-un text narativ, fiind rolul imaginației autorului.Termenul desemnează atât eroul, cât și interpretul rolului, actorul. Comunică și se comunică prin intermediul dialogului și al monologului. Este construit în mod direct (prin notațiile interne sau externe ale autorului, prin intervenția altor personaje) sau indirect (comportament, gesturi, limbaj, relațiile cu alte personaje, nume, vestimentație etc.).
Dialogul în textul scris și în spectacol Dialogul este principala modalitatea de comunicare în textul dramatic și se constituie din schimbul de replici între două sau mai multe personaje. Dialogul dramatic permite conturarea evenimentelor, susține conflictul dramatic, definește relațiile dintre personaje, contribuie la caracterizarea directă și indirectă a personajelor. Antrenându-și personajele într-un dialog, scriitorul asigură contactul între ele și receptor, oferind posibilitatea de a le cunoaște în complexitatea lor, fără să apeleze la intervenția altor personaje sau a povestitorului. Monologul dramatic este o varietate a dialogului și constă dintr-o intervenție amplă a unui personaj în prezența sau în absența altui personaj, care nu uzează de dreptul său la replică.